Атака!
Отивам! По-бързо!
Хайнрих, хайде! Ела!
Към стълбите!
По моя заповед!
Напред!
Излез от там!
Всички тръгвайте!
Махай се от там!
Върви, Хайнрих! Махай се!
Атака!
Напред!
Тръгвайте! Напред!
Хайнрих!
Атака! - Атака!
"На Западния фронт нищо ново"
Хайде!
СЕВЕРНА ГЕРМАНИЯ ПРОЛЕТТА НА 1917 г.
ТРЕТА ГОДИНА ОТ ВОЙНАТА
Пол!
Добре ли си? - Сега ли?
Да.
Ами там? - Не знам.
Той знае ли, че всички отиваме? - Да разбира се.
Ще останеш вкъщи?
Вкопчен си в престилката на майка си, приятелю.
Дай ми го, ще надраскам нещо.
Трябва да е подписано от родителите му. - Хайде, дай го тук.
Няма да стане, ще разберат. - Как?
Добре ли си?
Майка му им е приятелка?
Дай ми писалката си. - Съжалявам.
Нямам!
Лудвиг.
Не трябва. Баща ти ще те бие.
Имаш ли по-добра идея? Тук съм самотен.
Тъй вярно!
Поздравления, редник Баумер. Отиваме на фронта.
Разхождащ се мъртвец.
Стоиш тук на прага на съществуването.
Запомнете този момент.
Това е страхотен момент.
След години ще бъдете съдени за това, което сте направили днес.
Желязната младеж на Германия.
Моите приятели,
имаме късмета да живеем в страхотно време.
Вашите дела ще бъдат водата, подхранваща
растежа на силен и благороден път.
Стой мирно и слушай, Лайнеман!
Кайзерът има нужда от войници, а не от деца.
Сигурен съм, че скоро ще видя повечето от вас отново тук, у дома.
Вашият меч се върна в ножницата си с чест и уважение.
Кръст, изработен от желязо, гордо сложен на гърдите ви.
Обърнете внимание обаче на това.
В най-тъмните часове, позволете ми да ви уверя, че ще се случи,
че преди атака ще се съмнявате.
Това не е моментът да си признавате за някаква умствена слабост.
Всяка нестабилност, всяко колебание е предателство към отечеството!
Защото съвременната война, е като игра на шах.
Никога не става въпрос за отделен войник.
Единствената ни грижа е за цялото тяло.
Имате шанса да спечелите правото да носите униформите, които са ви дадени.
И като отидем на фронтовата линия във Фландрия, ще пробием врага.
И тогава, след няколко кратки седмици,
най-накрая ще тръгнете към Париж!
Да!
Нашето бъдеще,
бъдещето на Германия,
лежи в ръцете на най-великото си поколение.
Приятели мои, това сте вие!
Да!
Затова в лагерите за
кайзера, Бога и отечеството!
Да!
Следващия.
- Следващия.
Баумер, Пол. Вайсенгрунд-53.
Роден на 18 ноември 1899 г. Така ли е?
Тъй вярно, сър.
Следващият.
Пол.
Тук. Баща ти може да се гордее с теб.
Да.
Всичко наред ли е?
Нетърпелив съм да започна.
Изчезвай.
Ето го идва.
Емил Херман. - Име и адрес.
След това. - Извинете ме.
Вече принадлежи на някого.
А, да. Беше твърде малък за този човек. Случва се през цялото време.
Ето го твоят.
Благодаря ви.
Помня го, ти беше.
Лудвиг, сега ли ще отмъкнеш всички дами от нас?
Да.
Притеснявам се да не ни застреляте.
Момиче, обичам те, обичам те.
Но все още не мога да се оженя за теб.
Изчакайте още една година, тогава ще дойде…
Тя няма да чака, Франц.
Тя няма да го направи.
Ти, убиец на жени.
Изпий чаша чай. Захар и кафе.
И чаша вино. И чаша вино.
Момиче, обичам те, обичам.
Но все още не мога да се оженя за теб.
Изчакай още една година, тогава ще се сбъдне.
МАЛМАЗОН, СЕВЕРНА ФРАНЦИЯ НА 25 КМ ДО ЗАПАДНИЯ ФРОНТ
Името ти? - Кроп. Албърт Кроп, сър.
Харесваш ли проститутки, Кроп?
Харесваш ли проститутки?
Ами не, сър.
Защо тогава спиш с тях?
Яви се на караул в три часа.
Господа, вие ще се биете в забравена от Бога дупка.
И ще го направите с нов G98.
Ще го поглезите.
Ще го заобичате.
И дявол да го вземе, ще го опазите
непорочен като бедрата на Света Богородица.
Разбрахме ли се?
Тъй вярно, сър! Тъй вярно, сър!
Добре дошли в 78-ми резервен пехотен полк.
Сега сме на Западния фронт.
Добре дошли в Париж! - Да, Париж!
Леле!
Там долу! Там долу!
Насам!
Продължи! Там отдясно! - По дяволите, какво стана?
Имам заповед да предам ротата на фронта до 18 часа.
Може, но пеша.
Трябва да ни дадете камионите, лейтенант.
С цялото ми уважение, имам заповед…
Вземете заповедите и си ги наврете в задника.
Тук имам 40 мъже, които умират в калта.
Излезте веднага, става ли?
Всички, ставайте.
Хайде, продължавайте пеша.
Чухте хирурга.
По-бързо, войници. Не заспивайте тук.
Продължавай да се движиш.
Франц Мюлер, нали? - Да
Върховното командване на армията очаква да
оцелеете поне шест седмици, докато сте тук.
Бихте ли искали след шест седмици все още да сте живи?
Тъй вярно, сър. - Тогава вървете по-бързо
и спрете да си влачите краката, както правите у дома.
Ясен ли съм? - Да
Побързай.
Не сме на чаено парти тук.
Газ!
- Газ!
Газ!
Сложете противогази!
Това, господа, беше дебелата свиня.
Ако французите можеха да се целят по-добре, щяхте да ни
изстържете от пътя с лъжица и да ни заровите.
Но едно нещо е сигурно, като бял ден.
Дебелите прасета не носят противогази.
Погледа право напред.
Глух ли си? - Не, Господине.
Опитвах да си сложа маската.
Пол Баумер, почти сигурно ще си мъртъв до зори.
Трябва да хапнеш нещо, човече.
Внимание! Свалете противогазите!
Свалете противогазите!
Ти, НЕ.
Задръж твоят до дежурството довечера.
И ти, и това безполезно прасе.
Строй се. Марш.
Стройте се!
Продължавайте да се движите в строй!
Хайде побързай!
Вървя!
Хайде. Пол, дай ми раницата си.
Следващия път ти носи моите.
Поздравления, войници.
Това вече е вашият дом.
Свалете шлемовете.
Виждам, че мъжете се забавляват в мое отсъствие, Стайнбъргър.
Цяла нощ бяхме под обсада.
Мъжете са уморени.
Мисля, че това е добро място за начало.
Предпочиташ всички да се удавим ли?
Всички участвайте! Спаси окопа.
Застанете на опашка, за да спасите водата!
Какво чакаш, Баумер?
Защо още се мотаеш тук? Помогни им да спасите окопите.
Хвърлете на кучето парче месо.
Хайде, всички!
Винаги ще го захапе.
Бъдете мъже…
Човекът е звяр.
Пийте.
Качински, ела тук. Подай ни ръка.
Тази вечер ще бъде още по-зле.
Съжалявам.
Забрави.
Някак си не си го представях така.
Просто млъкни, Лудвиг.
Ръцете ми. Не ги усещам.
Вкарай ги в бельото си.
При мен винаги сработва.
Това ще го направи да "снима" по-добре, нали?
Чу ли това? - Какво?
Този звук. Слушам.
Там няма нищо.
Първият ни французин, който стреля.
Успокой се, Полчен.
Има някой там.
Кой е там?
Хей.
Покажи се!
О, не!
Улучен съм! Бях ударен! Махам се!
Не, Пол. - Какво става?
Добре си.
Какво е?
Другите, там. Стреляха по мен.
Видяха светкавицата на дулото ти.
И?
Дръжте главите си надолу.
Ако не искате да хванете следващия куршум,
преместете се десет метра наляво.
Стреляте и сменете мястото. Разбираш ли?
Да.
Хайде. Пол.
Прикрий се! Тревога!
Тук!
Баумер, ела тук. Бързо.
В бункера!
Вътре! Вътре!
"Внимавайте какво ядете."
Това каза майка ми.
Винаги ще бъдем заедно, нали? - Да
Ще останем заедно. Винаги ще бъдем.
Не мога да направя това, Пол. Трябва да се прибера вкъщи.
Пълзящ бараж.
Какво?
На всеки няколко минути
артилерийският залп напредва.
И веднага след това,
пехотата се движи напред.
Какво точно казваш?
Така идват.
Къде отиваш?
Аз ще се върна.
Почти свърши.
Не! Пусни ме. - Остани, където си.
Пусни ме оттук. Искам да изляза. - Успокой се.
Успокой се.
Не!
Излез! Вън!
Вън!
Хей, това е Пол!
Алберт!
Ела тук, намерихме Пол!
Пол!
Добре ли си?
Всичко наред ли е, Пол?
Хайде. Пол, хайде.
Аз ще ти помогна.
Стани, ставаш ли? Седни.
Ранен ли си?
Пол, ранен ли си?
Чуваш ли ме? - Имаме нужда от помощ тук!
Ще се видим по-късно, Пол.
Продължи! Продължи!
Ето още една.
Имаме нужда от помощ!
Стабилно.
Това е.
Имам те.
Внимателно, внимателно.
Сега сме в окопа. Седни.
Вие сте добре.
Нека да ви погледнем.
Стой мирно.
Ще се оправиш.
Натискайте го. Не му позволявайте да стане.
Качински, обратно на работа.
А ти? Ранен ли си?
Не.
След това започнете да се събирате.
Човече, човече!
Няма почивка за нечестивите.
Всеки ден е едно и също.
Хайде! Продължавай да работиш!
Нямаме цял ден.
Албрехт, Карл. Дипхолц.
18 МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
14 септември 1898 г.
Блументал, Самуел.
Дрезден. 6 ноември 1900 г.
Вчера беше рожденият му ден.
Фон Галвиц, Густав.
Оснабрюк, 20 юни '99.
Гьотц Лютвиц…
Достатъчно.
ГЕНЕРАЛЕН ЩАБ НА АРМИЯТА 7 НОЕМВРИ 1918 г.
Тя е изглеждаща. - Да видим.
Тя е добре
Г-н Ерцбергер.
Бог да е с нас.
Още веднъж, над 40 000 убити само през последните няколко седмици.
Това трябва да убеди генералния щаб.
Мисля, че господата знаят, че свърши.
Всички знаем това.
Генерал-фелдмаршал.
Да.
ШАМПАН, ОКУПИРАНА ТЕРИТОРИЯ НА ФРАНЦИЯ
Благодаря ти.
Пол, ако поддържаме това темпо, няма
да сме завладели Франция 180 години.
Разработих го.
Не им позволявай да те хванат, Кат.
Никога.
Хайде.
Обяснете ми, струва ли си да умрете.
Когато гладуваш, ще направиш всичко.
Кой е там?
Хей!
Мамка му!
Ще застрелям това копеле!
Кат?
Бягай!
Мръсен крадец!
Върни ми гъската, мръсник! - Бягай!
Помияр!
Точно. - Казах ти.
Хора, вие сте герои.
Затворете вратата или другите ще я надушат.
Добра работа.
Не знам. Как да запомня нещо?
Хайде, използвай пруския си мозък.
Тук. Отворени очи и дълги пръсти.
Помогни ми с гъската.
Парче от гъската. От Франция до Франц.
Искам крило.
Трябва ли да споделям? После ще взема останалото.
Напълни ми купата.
Ела тук, сляпа кокошко. Жаба с широка уста…
Почивай в мир. - Леле.
О, Боже.
Ще ти бъда задължен завинаги.
Да.
Не е лошо, нали?
Да.
А ти? - Да, добре е.
Добре е, Пол.
Добре, Кат.
Животът е кратък.
Къде е Емил, когато имате нужда от него? - Емил, донеси кафе и хайвер!
Да, трябва да си измия краката. Имам нужда от баня.
Кат? - Какво има?
Гъската е крадена. Върнете я.
Дай я, върни я.
Гъската е крадена. Върнете я.
Фермерът! - Фермерът! Да.
В противен случай фермерът, ще те застреля с пушката си.
Застрелва те с неговата пушка.
Тийдън седи много тихо и казва…
"Къде е той?", "Кръст". Постоянно чувам „Кръст“.
Баща ми беше водач на Назарет.
Водач на Назарет? - Пита учителят.
"Какво?", "Никога не съм го чувал."
„Тядън, върни се у дома и попитай отново, става ли?“
На следващата сутрин Тийдън идва в училище и казва на всички:
"Моля те прости ми." „Баща ми не беше лидер на Назарет.“
За последен път баща ми е видян с Надя Рот.
Брилянтен.
Виж.
Дали?
Да погледнем!
Здравейте!
Ела тук!
Свежа багета!
За теб!
Черен дроб, любов!
Много любов!
Франц. Какво правиш?
Вземи ме с теб. - Хайде!
Бих отишъл.
Но той се прави на глупак.
Леле мале. Ти си много красива, любов моя.
Франц!
Тъмнокосата красавица е за мен!
Какво прави той?
Франц!
Довиждане!
Довиждане приятели!
Мамка му.
Ако всичко свърши, знаеш ли какво ще направя?
Няма мир, така че няма значение.
Не, но ако имаше…
Отново щяхме да сме заобиколени от жени. - Да, това е вярно.
Не бих сложил панталони осем дни.
Наистина би трябвало да те ударя по задника, че говориш за нещо подобно.
Ами ти, Пол?
Нямам идея. Не мога да мисля. - Бих останал при прусаците.
Ти си идиот, Тийдън.
Копали ли сте някога торф?
Опитайте някой път.
Не е по-лошо от копаене на окопи в Шампан.
Отнема повече време от копаене на окопи в Шампан.
И не можете да се измъкнете, без да го правите.
В цивилния живот нямате притеснения.
На закуска храната е там.
Имаш най-мекото легло.
Всяка седмица с нови чаршафи.
И тогава…
И преди да се усетиш, съм ефрейтор.
Представи си това. Ставам военен полицай.
Коняк тук, вино там.
Военният полицай е добър приятел на всички.
Има само една уловка, Тийдън.
Каква е тя?
Ти никога няма да станеш ефрейтор, нали?
Винаги правиш такива безполезни коментари.
Какво значение има какво мислиш?
Кат! - Тук!
Кат!
"Скъпи мой."
Помоли ме, да ти изпратя колет.
Четири порции наденица са на път със свинска мас.
Няколко парчета торта.
Кисело зеле и пушен вурст.
Нещо повече…
Хинг? Хингфонг? - Хингфонг.
…И чаша захар.
Яйца и чаша сладко от сливи.
Не яж твърде бързо, тъй като не искам да изпращам друг.
На твое място бих го държал далеч от другарите ти.
Скъпи мой.
Трябва да те питам нещо.
Спести ли пари?
Би ли могъл да изпратиш малко вкъщи?
Хората казват, че войната скоро ще свърши.
Би било полезно да спестим.
Вероятно си мислиш. Какво преследва тя?
Колко е нахално от нейна страна.
Но искам да не те обидя.
Познаваш ме, никога не мога да се наситя.
Не мога да помогна, винаги искам още малко.
Така че, гледай да не паднеш, преди да се прибереш у дома.
Карл Лемер е в болнично легло някъде на изток.
Нещо със стомаха му.
Беше там три седмици.
Не може ли и ти да си болен с твоя ревматизъм?
Ти вече изигра ролята си.
Само да можеше да види как седиш там с пурата си.
Тази неделя ще посетя гро…
Тази неделя ще посетя гроба на нашето момче.
Ще му почета нещо, той обичаше това.
До следващата година ще можем да отпразнуваме заедно десетия му рожден ден.
Това е всичко, което имам да ти кажа.
Изпращам целувки за теб.
Довиждане.
Нямам идея.
О, Пол.
Как ще стане всичко това, а?
Връщайки се в дома,
трябва да се върнем към нормалното си същество.
Всички искат да знаят битките, в които сме участвали.
Ще бъдем като пътешественици, които принадлежат на друга страна.
Понякога се чудя…
Дали…
Ще бъда ли по-щастлив с теб тук в лагера?
Тяден и Кроп.
И с Мюлер. Щеше да седи при нас.
И да ям пържени картофи.
Небелени.
Добре…
Това е достатъчно.
След колко време ще тръгнем отново?
След колко време най-накрая ще тръгнем отново?
Франц?
Да.
Утре ставаме в шест часа.
Да търся едни деца.
Какво стана?
Трябваше да пристигнат днес.
Цяла рота.
Как беше?
Добре. - Да?
Да.
Тук.
Имам миризма.
Какво е нейното име?
Елоиз.
Имаше бяла кожа, като мляко.
Гърди…
Хей. - А?
Искам и аз да го помириша.
Кроп, дай ми го.
Тук. - Леле-мале.
Дай ми го.
Момиче като това никога няма мръсотия под ноктите си.
В най-лошия случай малко пясък от морския бряг.
Тяден.
Подай го тук. - Обзалагам се, че се къпе два пъти на ден.
Тийдън, върни ми го.
Господине.
Обадете се на другите.
Трябва да е имало огромна експлозия.
Минохвъргачни оръдия.
Той е взривен моментално.
Беше ли един от онези, които търсим?
Не, изчезнали са едва от вчера.
Той виси там от известно време.
Не е приятно.
Не се размеквайте сега.
Колко търсим?
Шестдесет млади новобранци.
Закуската е хляб от ряпа.
Същото на обяд, това е хляб от ряпа.
Заобиколен съм от хляб от ряпа. Не мога да се изправя повече.
Уведомете ме, когато ги намерите. Не продължавам повече.
Газ.
Тук е имало газ.
Мамка му!
Здравейте мадам.
Аз съм Кроп.
А ти?
Ами…
Искаш ли да…
Искаш ли да дойдеш с мен?
Не е проблем.
Кат?
Кат.
Кат!
Мамка му.
Пълни идиоти. - Нали.
Глупави момчета. Свалиха маските си твърде рано.
Германия скоро ще бъде празна.
КОМПИЕН, ФРАНЦИЯ 8 НОЕМВРИ 1918 Г
Генерале.
Е, Бриксдорф, какво е най-новото?
Французите увеличават натиска.
Рано тази сутрин нашето разузнаване прихвана
заповеди за извикване на цели дивизии в Латиер.
Съобщава се, че танков флот все още е заседнал във Фернанкур.
Това означава, че има вероятност от атака.
Социалдемократите ще бъдат краят на човечеството, Бриксдорф.
Генерале?
Току-що изпратих делегация на
преговорите за примирие във влака за Компиен.
Тези хора, Бриксдорф, разпродават отечеството ни.
Моите заповеди са война.
И през цялото време, докато е така, ще се боря за всеки метър.
Сега трябва да издържим и да изчакаме нови войски.
След няколко месеца новобранците ще бъде тук.
Французите се опитват по всякакъв начин да
ни наложат напълно неприемливите си условия.
Няма да капитулирам.
Трябва да нанесем удар без забавяне. С всички сили.
Генерале.
От нашата позиция,
Трябва да съм ясен…
Всички трябва да сме наясно…
За Бога.
Мамка му.
Сър!
Войници, опаковайте чантите си, навийте спалното
бельо и измийте комплектите си за храна.
Целият полк излиза на предна огнева позиция.
Всеки, който може да стои на два крака, отива.
Стройте се, за бога.
Мислиш ли, че французите ще те чакат да си срешеш косата?
Пак се започва. - Размърдай се!
Накъде? - Накъде?
В битка.
Мосю льо Марешал ви очаква.
Ще се върна за теб.
Завиждаш, а?
Стоя пред вас
с надеждата, че ще приемете присъствието ни тук днес като възможност
да предприемем действия за спиране на всички военни действия.
В името на човечеството,
Тук съм с молба за споразумение за незабавно прекратяване на огъня
за цялото времетраене на нашето време за преговори,
за да спестим ненужното изтощение на нашата нация.
Матиас Ерцбергер, ръководител на германската делегация.
Вейганд, какво искат тези господа?
Не знам.
Маршал Фош пита какво ви води при него.
Очакваме с нетърпение да чуем
предложение за трайно прекратяване на огъня
включително по вода, суша, и небе.
Нямам такова предложение.
Какво иска да каже с това?
Мисля, че не му хареса формулировката на това, което казахте.
Да.
Добре тогава…
Мосю Льо Марешал,
Ако желаете, бихме искали да знаем условията…
Той иска да го поискате официално.
Мосю льо Марешал,
Моля ви за примирие.
Ние молим за примирие.
Имате 72 часа, за да приемете нашите условия.
Те не подлежат на обсъждане.
Седемдесет и два часа?
Войната ще продължи, докато не ги подпишете.
Мосю льо Марешал,
в името на Бога, не позволявайте 72 часа да ни откажат от преговори.
Хиляди животи зависят от това.
Подпишете тогава.
Разбрах.
Войници, ще маршируваме. - Сър.
Войници, марш.
Марш, войници.
Войници, марш.
Тръгвай, махай се от тук.
Марш, войници.
Марш.
Войници, марш.
Марш, войници. Тръгвай.
Давай, давай, давай!
Внимание към оръдията…
Продължавайте! Хайде, хора!
Продължи! Продължи!
Продължавай, Пол. Хайде. Пол!
Продължи!
Подкрепление!
По дяволите, по дяволите, не, не!
Излез!
Какво е това?
Излез!
Тук! - Бързо, бързо, бързо! Мърдай!
Излез!
Ето, вижте!
Какво е? - Там долу.
Какво е?
Открит огън!
Огън!
Всички долу!
Залегни!
Момчета, мислете бързо! Бъди умен!
Извадете ръчните гранати!
Хвърли ги в превозното средство, когато са отгоре ни.
Излез!
Ставай!
Франц!
Следвай ме. Хайде след мен!
Франц!
Пол!
Пол.
Пол!
Открит огън!
Отстъпление!
Не, не, не! Не стреляй! Не!
Моля, моля, не! Не, не!
Не, чакай, чакай, не стреляй. Не стреляй. Не.
Не, не! - Албърт.
Хайде.
Хайде!
Продължавай!
Къде е Франц?
Оставих Франц сам!
Качински!
Вземете картечницата и отстъпете.
Ще се прегрупираме в Егюсак, на два километра североизточно.
Липсват ми другарите, сър. Всички ми липсват!
Липсва ми майка ми, за бога.
Гранати, боеприпаси! Хайде!
Пол, хайде!
Махай се оттук! Да тръгваме!
Това не са преговори, това е диктат.
Трябва да се върнем в Спа, за консултации с генералния щаб.
И какви очаквания имаш от това?
Дори и да загубим окончателно в края на краищата,
няма да бъдем по-зле, отколкото сме с това предаване.
С изключение на няколкостотин хиляди смъртни случая.
Елзас-Лотарингия, окупация на Рейнланд,
оръдия, локомотиви, влакове и каквото и да е друго.
Знаете, това е пълна капитулация.
250 000 американци кацат всеки месец в Европа.
Марн, Кантини, Камбре. Всички изгубени.
Всичко, което ни разделя от примирието,
е фалшива гордост, както виждам.
Благодарение на вас и вашите командири, ние
тук се справяме с бъркотията, оставена от тях.
Радвам се, че си тръгваш от тук, зависи от теб.
Ние оставаме тук.
Зима е.
Без влакове и провизии болшевизмът ще вземе властта.
На път за вкъщи мъжете ще умрат от глад,
вместо да умрат с чест на бойното поле.
Чест?
Синът ми беше убит във войната. Той не изпитва никаква чест.
Фон Хелдорф.
Моля, вземете няколко копия от условията на тяхното
предложение и ги телеграфирайте до централата.
Вие информирате правителството.
Остават ни 72 часа тук, господа, и всяка
минута, която губим, говорейки за това,
умира друг войник.
Нека да получим милост, където можем, но за Бога,
нека се помирим.
Отстъпление! Отстъпление!
Бягай! Бягай!
Продължавай да стреляш!
Млъкни!
Това е достатъчно!
Не, не.
Приятел.
Приятел, приятел.
Съжалявам.
Много съжалявам.
Толкова съжалявам.
ДЮВАЛ, ЖЕРАР ТИПОГРАФ
Жена ти…
Обещавам… обещавам…
Обещавам…
Кога си роден, Бриксдорф?
1877 г., през юни.
Лятно дете.
Да.
А баща ти?
Семейството ми живее в Холщайн, а той има фабрика там.
Какво произвежда?
Седла за езда, предимно.
Седла за езда.
Нещо, което винаги ще се продава. Тогава вашето бъдеще е сигурно.
Наистина съм късметлия.
И?
Очакваш ли с нетърпение да се прибереш?
Когато вече не сме необходими тук? - Да.
След войната ме чака отговорна длъжност.
Аз ще поема бизнеса. - Да.
Честито.
А ти?
Аз съм войник.
Баща ми беше офицер в този полк.
Той участва в трите войни под ръководството на Бисмарк.
Той спечели и трите.
През 1871 г. той предприе поход към Париж
и когато се върна, беше герой.
Закъснях да се родя, Бриксдорф.
Изминаха 50 години без война.
А, какво е войник без война?
С баща ти бяхте ли близки?
Като дете може би.
Човек е сам, когато се роди.
Живее сам
и на смъртния си одър е сам.
КАЙЗЕРЪТ Е АБДИКИРАЛ
Влез.
Фон Хелдорф. Как мога да ти помогна? - Хинденбург.
Отворете го веднага.
Той ни призовава да подпишем.
Свърши! - Прибираме се!
Прибираме се!
Обратно към нашите семейства.
В името на всички, които живеят в света на греха.
Сега сме заобиколени от него в мръсотията.
Почукайте на вратата на манастира и
ще намерите само крадци и негодници.
Най-после свърши. Дебелите прасета най-накрая го разбраха.
Най-накрая се договарят. Скоро се прибираме, чуваш ли?
Останаха ли сержанти?
Хлороформ, човекът, за бога.
Баумер.
Тяден? Тяден.
Какво стана?
Къде си ударен?
Над коляното.
Или някъде там долу.
Нищо не усещам.
Колко далеч е изстрелът?
Не мога да вдигна глава.
Десет сантиметра, изглежда.
Скоро се прибираш вкъщи, Тяден.
Ти мислиш така? - Да.
Малко вероятно е обаче, да продължа в полицията.
По дяволите.
Все още можеш да го направиш.
Почакай и ще видиш.
Няма да позволя да ме ампутират.
Няма да живея като инвалид, на този свят.
Няма да ти се наложи.
Има други, които са по-зле, и са ги закърпили.
Скъпи Пол.
Имам нещо да ти дам.
Мъртъв ли е?
Трябва да проявиш смелост.
Ти си жив, помниш ли?
За това трябва да си благодарен.
За нас.
За тези, които не са успели. - Това е достатъчно.
Виж тук. Не трябва да казваш това.
Хубаво чувство, нали?
Тогава вземи малко от това.
Да, изсуши си чорапите там.
Както беше миналото лято…
Точно така, нито един…
Ще видиш?
Не като последния.
Това беше твърде…
Винаги ме обвиняваш.
Видяхме те! - Какво ме видя да правя?
Хайде!
Не, знаем, че си бил ти.
Защо винаги е върху мен?
Къде ти е мозъкът? Защо не слушаш?
Получихте провизии за втора рота.
Ние сме втора рота!
Така че го разпръснете! Дайте ни го!
Кат?
Кат! - Пол?
Кат!
Пол!
- Кат, ти си жив.
Пол! - Ти си жив!
Пол.
Тяден беше ранен.
Той лежи вътре в църквата.
Той ще получи двойна порция от нас.
Да.
Друг. Тук.
Мислех, че си мъртъв. - Ха!
В един момент всички ще умрем.
Но не и на чужда земя.
Ако умреш преди мен, ще те убия.
Ха!
Тяден.
Да.
Кат? - Да
Кат.
Имам супа за теб.
Донесохте ли прибори за хранене?
Да, донесохме и прибори за хранене.
Ето. Ям.
Спри, Тяден, Тяден!
Спри се!
Имаме нужда от помощ!
Какво те накара да направиш това?
Защо?
За мен всичко свърши.
Той кърви!
Тяден.
Какво е?
Загубих нещо.
Кат, говориш ли френски?
Да. Моля те. Моля те.
Майка ми винаги казваше, че трябва да науча френски.
Да.
И пианото.
Тя също ме предупреди за война.
Тя не искаше да отида.
„Това не е за теб“, винаги казваше тя. - Ще бъдеш мъртъв за нула време.
Исках да покажа, че мога да го направя.
Каква е ползата от това сега?
След няколко седмици ще бъдем в Париж.
Последните две години, не могат да бъдат забравени.
Пол. - Вонята ще остане върху нас завинаги.
Достатъчно. - Лудвиг е мъртъв. Франц е мъртъв. Алберт…
Какво общо има с нас?
Те не страдат повече.
Мир за тях.
Още сме живи.
Тук всичко е като треска.
Никой не го иска, но изведнъж то е там.
Не сме го поискали. Другите не го поискаха.
Но въпреки това се случи и въпреки това
половината свят е замесен, имайте предвид.
Бог гледа надолу
към нас убийците.
Добре.
Но какво знам аз?
Нищо.
Аз съм чифт ботуши с пушка.
Да си починете. Ние сме късметлиите.
Да
Кат?
Да.
От какво умря синът ти?
Шарка.
Страхувам се от това, което предстои.
Недей.
Анри.
Опитай го.
Днес ли са правени?
Съжалявам, сър. Не мисля така.
Добре.
Мосю льо Марешал.
Слушам.
Кайзерът е абдикирал.
Войниците не се подчиняват на заповеди. Дезертьори скитат из провинцията.
Новото правителство ще направи всичко възможно,
за да изпълни задълженията, които са му възложени,
но населението, не по своя вина,
е изправено пред глад и настъпваща анархия.
Това е болест на победените, а не на победителите.
Не се страхувам от това.
Отхвърлям всякакви компромиси.
Мосю льо Марешал, моля.
Бъдете справедливи към опонента, в противен случай този мир ще бъде намразен.
Честно?
Говорите за справедливост?
Подпишете го.
Нека записват минутите.
Подписаното тук примирие ще влезе в сила след шест часа,
в единадесетия час, на единадесетия ден от единадесетия месец.
Много добре.
Войната свърши.
Сега какво ще правиш?
Какво виждаш тук, Бриксдорф?
Равнините на Латиер, главно.
Егюсак.
И аз ги виждам.
Но и немските войници бягат, като страхливци.
Френските войски гърмят по позицията ни в
Латиер, а отвън има влак, пълен с предатели,
които разпродават родината.
Изтеглете всички новобранци.
Нека всички докладват тук.
Ще подредим този хаос!
Всяка комуникация с врага остава забранена.
Военните действия по целия фронт ще бъдат прекратени тази сутрин,
11 ноември в единадесет часа.
Второ, войските няма да преминат достигнатата линия
на този ден в този час.
Фронтовата линия ще остане непроменена след този час.
Всички войски да се върнат на позициите си.
Колко е часът?
Защо не спиш? - Слушай малко.
Толкова е тихо.
Сигурно оглушавам.
Те са подписали, Пол.
Войната свърши.
Свърши.
Гладен ли си?
Гладен съм.
Къде отиваш?
Хайде, преди копелето да се е събудило.
Какво ще правиш за Коледа, Пол? - Не знам.
Ще пека гъска.
Червено зеле, картофи…
Тогава ще запаля всички свещи и ще целуна жена си.
Боже мой, Пол, тя е красива.
Да.
Как изглежда тя? - Добре…
Дълга къдрава коса, тъмна.
И тя е гъста и буйна.
Да.
Коледа.
Всичко е все още толкова далеч.
Не, не е. Наистина е близо.
Искаме още едно дете. Или деца, Пол.
Защото какво е Коледа без деца? Това е нищо, наистина.
Нали?
Знаете кога…
След като се върнем у дома, ще…
Да? - Трябва да направим нещо заедно.
Ние двамата заедно. Нещо голямо, нали?
Да, да.
Какво е?
Аз съм обущар, Пол. Ремонтирам обувки.
Знаеш как да четеш, да пишеш. Завършил си училище.
Но не сполучих.
Какво ще правим?
Обувки с подметка заедно?
Опитваш се да ме обидиш ли?
Дори сега не мога да прочета писмата на жена ми.
Отиваш в университет, Пол.
Или ще те застрелям точно тук.
Панталоните ми са широки.
Панталоните ми са разхлабени.
Просто ще трябва да хапнеш нещо.
Скоро ще се приберем и ще можем да ядем каквото си поискаме.
Каквото искаме.
Готов си.
Ако фермерът ме хване отново, тогава той
е длъжен да ме застреля там, където стоя.
Просто внимавай и с проклетото куче.
Да.
Нали?
Тихо, тихо… Хей, хей.
Виж.
Наистина съм добър.
Искаш ли?
Мамка му.
Боклук такъв…
Спри се!
Крадец!
Кат! Бягай!
Бягай!
Задник!
По дяволите!
Ще ги убием, тези кучи синове.
Глупости.
Виж това. - Какво е?
Щастлив удар. - Той ми счупи яйцата!
Запази ги.
Хайде, вкарай ги вътре.
Ето.
Можем да направим омлет.
Не, сега ще ги изядем.
Те са също толкова добри.
По-добре от всякога.
Няма да се бавя.
Кат?
Кат!
Какво стана?
Трябва да тръгваме.
Кой стреля?
Това малко лайно от фермата.
Синът на фермера.
Кат, Кат.
Каква бъркотия.
Колко е голяма?
За малкия ми, пръст. Ще извадя куршума.
Не. Дай ми една цигара.
Нека лекарят направи това.
Вкараха ме в клас със седемгодишни деца.
Вече започнах да се бръсна.
Намери ми дума.
Тази дреболия може да се римува с.
Да.
Нищо не се римува с дреболия. Нищо.
Мамка му
Защо, по дяволите, трябваше да се случи сега?
Хайде, трябва да се движим. - Да.
Добре?
Кат?
Пушка.
Да?
Пушка се римува с дреболия.
Когато се приберем, ще ми направиш нов чифт ботуши.
Разхождам краката си до мозъка на костите.
Хей!
Изчакайте!
Отбий!
Вземете ни!
Хайде.
Този човек има нужда от грижи.
Къде е лекарят?
Можеше да си спестиш неприятностите.
Нали?
Той е мъртъв.
Но това е… Това е само малка рана от куршум.
Да, черна кръв. Направо в черния дроб.
Органите са отровени.
В безсъзнание.
Не.
Той е мъртъв.
Знам какво правя.
Невъзможно… бях… Просто говорех с него.
Той е в безсъзнание.
Виждаш ли?
Той просто имаше лош късмет. Точно преди края.
Давай, продължавай!
Продължавай!
Продължавайте, хайде!
Това е то.
Ще му кажа, че се прибирам.
Свърши.
Внимание!
Войници.
Стоим тук като братя
в свят на врагове и сме принудени да
гледаме как германските социалдемократи
направиха беззащитни нашите любими хора
чрез приемане на коварно примирие.
Братя.
Скоро ще се приберете при
вашите родители, жени и деца.
Войната свърши.
След години на жертва и страдание, очаквате с нетърпение своята награда.
Награда на възхита за всичко, което сте постигнали тук.
Но другари,
искате ли да бъдете посрещнати като войници и герои при завръщането си
или като слабаци и страхливци, подвили
опашки, има ли значение?
Прибираме се.
Войници.
Ние сме на път да ги атакуваме с най-голяма сила и ярост.
Латиер е в германски ръце.
Превземаме равнините преди 11:00 сутринта, и ще сложим край на тази война.
И ги накарайте да видят…
…победихме.
Напред, с Бог на наша страна, както беше с нашите бащи преди нас.
Няма да се върна в битка. Не съм аз!
Млъкни!
Пусни ме! - Следвайте заповедите си!
Направете каквото ви е казано!
Всички вие, върнете се.
Моля ви, нищо не съм направил! - Целете се!
Не! Не! - Огън!
Продължавай да се движиш!
Хайде!
Рота, спри!
Пушки долу!
Сложете щикове! - Сложете щиковете и заредете!
Колко е часът?
Остават петнадесет минути.
Принадлежеше на Льофевр.
Горкото копеле, той го запази за края.
Повече няма да му трябва. - Благодаря Ви, господине.
Ето за вас и за Льофевр.
Е, добре е.
Кошмарът свърши.
Вражеска атака!
На позиция! - На позиция!
Огън!
Хвърлете гранатите!
Зареждане!
Моля не! Не, не!
Прекратете огъня!
11:00 сутринта е!
Прекратете огъня!
Единадесет часът е.
Светлина! Донеси ми светлина! Светлина моля!
Добре ли си?
Да
Добре тогава. Започни да ги събираш, моля.
Малко след началото на военните действия през октомври 1914 г.,
западния фронт остана в позиционна война.
До края на войната през ноември 1918 г. фронтовата линия почти не беше помръднала.
Повече от три милиона войници загинаха тук, често докато
се биеха, за да спечелят само няколкостотин метра земя.
Почти 17 милиона души са загубили живота си в Първата световна война.
"На Западния фронт нищо ново"
--------- Превод, субтитри и адаптация --------- ============ FORESTERN ============= ########## forestern@abv.bg ##########