БАЩАТА
МОМОНГА - ПРИЯТЕЛИ НА КАЛИНКАТА ДЕН ЗА ЛОШ КЪСМЕТ
змия от вида Бумсланг е била открадната от зоопарк снощи.
Тя е изключително опасна...
Татко.
Има ли новини за внука ми?
Нищо ново.
Още не се е събудил.
Задължение на бащата е да пази семейството си.
Когато Уатару е бил на покрива...
когато е бил бутнат...
къде беше баща му?
Уатару е късметлия.
Човек не знае от каква ужасна съдба...
може да го спаси лошият късмет.
ВЛАКЪТ-СТРЕЛА
ТОКИО
Благодаря ти, че пое работата веднага.
Готов съм! Станал съм още по-добър.
Откакто ходя на терапия при Бари съм толкова спокоен,
както никога досега!
Вече не съм така емоционален и приемам чуждите недостатъци.
Чудих се да се връщам ли на работа, но както казва Бари...
"Посей добро и ще пожънеш мир."
Май новият ти терапевт е забравил с какво се занимаваш, Калинке.
Калинка ли? - Новото ти кодово име.
Калинка? Сериозно? - Не ти ли харесва?
А на теб? - На мен ми харесва.
Щом ти харесва. Сега разбирам...
Калинките носят късмет.
Късметът ти не е лош. - Наистина?
КАЛИНКАТА
Лошият ми късмет е уникален. Хората около мен мрат без моя помощ.
Преувеличаваш. - Мислиш ли?
Помниш ли последната ми поръчка? Снимките за изнудване.
Спомняш ли си пиколото-самоубиец на покрива на хотела?
Животът му беше омръзнал.
Изглежда те е надминал по лош късмет.
Дръж се, друже! - А и той оцеля.
Закара го в болница, което е късмет.
Зависи от тълкуванието. - Разбира се.
Мястото ми харесва. Мога да живея тук.
Атмосферата ми допада, хората са дружелюбни...
С изключение на този тип.
Защо ми плащаш толкова? - Щеше да е Карвър,
но го болеше стомаха. - Карвър?
... а и той не краде. - Замествам Карвър?
Избрала си ме след Карвър?
Каза, че искаш нещо просто като се върнеш.
По-просто няма накъде. - По дяволите.
Какво? - Изпуснал съм ключа при сблъсъка.
Какъв беше номерът на шкафчето? - 523.
Карвър? Този има самочувствие. Трябва да се самоусъвършенства.
Излъгал е, че е болен. Това да не му е гимназия?
Виждам, че си израснал. - Имам склонност да критикувам.
Трябва да поработя върху това, но Господи... каква отрепка.
Имаш странни поръчки. Защо фойерверки?
Гледам на мисията сериозно.
Кажи ми, че не си поръчал сънотворно. - Не.
Пазачът от Анкъридж едва не получи инфаркт.
Вече знам какви са дозите.
Вземи пистолета.
Билетът, моля.
Разбира се.
Благодаря, че избрахте този влак. Първа класа е натам.
Благодаря ви. - Пак заповядайте.
Имам усещането, че остави пистолета.
Бари каза, че всеки конфликт е възможност за... Как продължаваше?
А поръчителят казва "Оръжията са нужни."
По дяволите.
Качих се. - И това е начало.
Тук изобщо не е лошо, а е втора класа.
Мисля да започна собствен бизнес.
Нещо просто. - Ужасна идея.
Няма да се занимавам със социопати и маниаци.
Само с нормални хора. Бари е прав като казва, че е време за промяна.
Бари не знае как си изкарваш парите.
Във влака има 16 вагона. 10 са втора класа, а 6 - първа.
Престоят по гарите е по минута.
Какво, по дяволите?
Да не си сляп?
Недей да крадеш бисквитките.
ЛИМОН & МАНДАРИНА
Извинете ме. - Няма проблем. Добре ли си?
Той е идиот. - Благодаря.
Защо го правя? Това е някакъв импулс. Трябва да ги взема, щом ги видя.
Поговори с някой... сериозно.
Това са бисквити-рибки. Не разбирам.
Обикновена кражба казваш. Какво трябва да задигна?
Куфарче. На дръжката има стикер на влак.
Всеки куфар има собственик. Това не е добре.
Имам информация, че собствениците ще са във втора класа.
Собственици? В множествено число? Защо не каза да взема пистолета?
Напомних ти, но ти избра мирния път.
Билетът, моля. - Билетът...
Заповядайте. - Не, това е касова бележка.
Мамка му. Изглежда съм изпуснал и билета.
На касовият бон пише, че съм купил билет, нали?
Слизате на първата гара. - Да! Благодаря ви.
Мислех, че се кланят.
Аз го бутнах. Първа класа, място Б4.
Извинявам се, дете. Търсех...
Намери я.
Ей, Лимон? - Мандарина.
Пич, ти кървиш. - Мамка му.
Кого съм убил? - Избърши се с мокра кърпичка.
Кръвта не е моя. Не кървя. - Как така?
Остави си якето разкопчано, за да видят всички.
Да, имам вратовръзка. - Какво ти има? Закопчей си палтото,
за да не забележат. - Първо ще забележат детинските имена
но ако настояваш да са плодове, може Ябълка или Портокал.
Какво има в куфарчето? - Наистина ли питаш?
Знаеш какво има вътре. - Винаги са пари.
Мандарините са изтънчени. - Сега плодовете са изтънчени?
Кръстоска от няколко плода. Сложни са, също като мен.
6 вагона плюс втора класа. Значи по тридесет пътника във вагон...
Всеки пътник носи по две чанти. Умножаваме по две и остатъка...
Да! Няма начин да намеря точното...
Чакай. Стикер на влак ли каза? - Да?
Не мога да повярвам!
Защо аз съм Лимонът? - Кисел си.
Никой не яде лимони. Боли те гърлото? - Глупости. Ами лимоновите пайове?
Кога за последно яде лимонов пай?
А лимонов кейк? - Мислех, че говорим за лимони.
Намерих куфарчето. - Чудесно.
Каква е уловката? - Няма уловка.
Винаги има уловка. - Слез от влака.
Обичам лимони, но мразя кодови имена.
Виж ти кой се събуди. Спящата красавица.
Наспа ли се? - Искаш ли яйца с бекон?
Къде съм?
В безопасност си. Баща ти ни изпраща.
Вие, идиоти, работите за баща ми? - Можем да те върнем в ковчег.
Технически сме външни изпълнители.
Аз съм Мандарина, а това е Лимон.
Кръстени сте на плодове?
Гледал ли си "Влакчето Томас"? - Започва се.
Какво печелиш от телевизията? Нищо. Неочакван край, насилие, драма?
Какъв е смисълът? Какво ще научим от това?
Всичките ми познания за хората са от Томас?
Донесъл си стикерите. - Знаеш, че са винаги в мен.
Мандарина е като Гордън. Синьото влакче.
Гордън е най-силният и най-важният, но прави каквото си иска.
Какво значи това? - Има и като Едуард - мъдри и мили.
Някои са като Хенри - трудолюбиви и силни.
Има и такива като Дизел. Дявол да ме вземе!
Те са проблемни. Ти си...
Ти ми приличаш на Пърси.
Неопитен, мил... но не си с всичкия си.
Свършихте ли? - Да.
Баща ти ни помоли да те измъкнем от собствената ти каша,
нали така, палавнико? - Защо се казвате така?
Сложно е, приятел. - По дяволите. Не е важно, нали?
Важното е, че оставихме 17 трупа, за да те освободим от триадите,
които те отвлякоха със самолет, за да искат откуп от баща ти.
Всъщност са шестнадесет.
Какво каза? - Шестнадесет убийства.
Не, седемнадесет са. - Шестнадесет.
Започваш да ме дразниш. - 16.
Ще си разбия главата в стената. - Мога да помогна...
Какво ти има бе, човече? 17 са.
Искам да те удуша. - Трябва ни малко време.
КОЛКО СА ЖЕРТВИТЕ
Едно.
Две. Три.
Петима мъже играят покер.
Не спирай!
Големият тип. - Да.
Ще го направиш ли днес?
Десет.
Трима задници с мечове.
Харесвате мечове. Схванах.
Защо винаги сте с мечове? - От триaдите са.
Кучи син!
Обожавам мечове.
Да отидем за сладкишче. - Искаш ли от колелцата?
Нави ме.
Дрифтинг!
Тези бяха 14 и 15.
И блъсналият се моторист.
Все пак са 16. - И случайният невинен свидетел.
Дявол да те... - Приятел, добре ли си?
Мамка му. Нямаме вина за това.
Нямаме ли? - Не.
Какво би казало влакчето Томас? - Жесток си.
"Поеми отговорност, другарю."
Той не говори така.
Ще стоя на разстояние от собствениците.
Нервен ли си? - Да, нервен съм.
Звучиш нервно. - Защото съм нервен.
Аз ще сляза на следващата спирка.
Защо не поседнеш сега?
Знаеш ли как наричат татенцето? - Естествено.
Бялата Смърт. Не е плод.
Правилно. Има история... Кажете, ако сте я чували.
Жена беше изпаднала в немилост, защото дължеше голяма сума на баща ти.
Проблемът беше, че й отне известно време да се сдобие с тези пари,
но ги върна с 5 мин. закъснение, нали?
Какво е направил? - Отряза й ръката.
Не думай! - По един пръст на всяка минута.
Той не е чудовище. Не отряза пръстите поотделно, а цялата ръка.
Твърде е лесно. - Не го мисли.
Ти го "подмисляш". - Това не е дума.
Напротив. Няма значение. - Провери ли в Гугъл?
Какво би казал Бари? - Негативната перспектива
води до отрицателен резултат. - Еха! Колко каза, че му плащаш?
Работата ни е да те пазим и да върнем куфарчето с парите, които са вътре.
И смятам да си свърша работата и да запазя...
Лимон, къде е куфарчето? - Скрих го.
Донеси ми проклетото куфарче, Лимон.
Голяма тежест сте за баща ми, знаете ли?
На него не му трябва причина, за да убива.
Трябва му причина, за да не го прави.
А има ли такава?
Това беше конфузно.
Ало? - При теб ли е синът на Бялата Смърт?
Тъпакът с татуировки по лицето ли? Тук е.
А куфарчето? - Разбира се, че е при мен.
Двамата слизате на гара Киото и мисията ви приключва.
Беше точно тук.
Но вече не е.
Трябва да разберем кой го е взел.
Може би си права.
Kъсметът ми е започнал да се обръща.
ПРИНЦЪТ
Ти...
Да, аз съм.
Но ти си Юичи Кимура и си дошъл, за да ме убиеш.
Родителите ми ме наричат Маленки Принц.
Означава "малък принц". Очевидно са искали момче.
Ще чуеш цялата история.
В противен случай ще съжаляваш.
От болницата е. Момент.
Здравей. При момчето ли си?
Ако не ми чуваш гласа на всеки 10 минути
или не отговоря на твое обаждане,
искам да влезеш и да убиеш...
Извинявай, как се казваше синът ти?
Уатару. - Вярно.
И да убиеш Уатару.
Не се ли радваш, че изчакахме?
Спасихме сина му. Това беше задачата.
Работата ни беше да върнем сина му и 10-те милиона долара.
Три думи описват ситуацията. Знаеш ли кои са?
Разбира се. "Спасихме сина му."
Семейството е по-важно от парите. - Не знаеш ли кой е Бялата Смърт?
Знам кой е Бялата Смърт. Каза ми преди 5 минути.
Защо ли ти препращам брифингите?
Не знам.
Подземният свят в Япония бил управляван от мъж на име Минегиши.
Минегиши бил брутално копеле,
но също бил и от старата школа. Почитал традициите.
Държал на семейните ценности. Всички били като част от семейството.
Тогава от нищото се появил руснак, висок два метра.
Плъзнал слух, че е заточен от руската мафия или КГБ.
Никой не знае истината.
Това, което се знае е, че този руснак...
се изкачвал към върха. Убивал всеки, изпречил му се на пътя му.
И много бързо станал един от най-близките хора на Минегиши.
Верните му съветници казали "Не бързай.
Той е побъркан. Не трябва да му се вярва. "
Те казали, че е опасен. Че е съвременната чума.
"Бяла Смърт."
Били прави.
Той сформирал свой собствен съюз.
Негова собствена банда.
И какво направил после? Забил нож в гърба му.
Метафорично. Пръснал му е мозъка.
Затрил името Минегиши от лицето на Земята за една нощ
и изградил империя, достойна за Бялата Смърт.
Затова... нека го кажа направо.
Този психопат, оглавил най-голямата
престъпна организация на планетата, ще ни затрие!
Този нещастник определено е Дизел.
Споменеш ли влакчето Томас още веднъж, ще те гръмна в лицето.
Да. Ако е такъв гадняр защо не спаси сина си сам, а праща случайни убийци.
Пише го в брифинга. Имал е съпруга.
Какво? - Била е всичко за него и е умряла.
Катастрофа в нетрезво състояние.
Не е напускал дома си оттогава. - Едно влакче казваше, че има поука...
И не е наел случайни убийци. Поръчал е най-добрите.
Доказали сме се в Боливия.
БОЛИВИЯ
Искал е професионалисти, които не биха се провалили.
Три думи, Лимон. "Ние сме... - ... прецакани."
Какво искаш?
Хората мислят, че съм само едно момиче.
Нечия бъдеща съпруга или...
бъдеща майка.
Но това не е нечий друг живот.
Всички вие сте част от моя.
Какво общо имам аз с това?
Работиш за големия бос - Бялата Смърт.
Отричай колкото искаш, но ти работиш за някой, той работи за друг и т.н.,
но всичко идва от един човек.
Преди 2 дни си доставил куфарче на един от неговите сътрудници.
Получих възможност да проследя куфарчето и да открия Бялата Смърт.
Не знам какво си мислиш, че ще направя за теб.
Това е любимата ми част.
Ще го убиеш заради мен.
Как, по дяволите, ще убия Бялата Смърт?
Ще видиш.
Я, гледай ти... точно по график.
Седни и се отпусни. Изглеждаш напрегнат.
Спасихме сина му. Ще разберем кой е взел куфарчето и ще оправим това,
сякаш никога не се е случвало.
Още ли си с бронежилетка?
Придават фалшиво чувство за сигурност. Може да те гръмнат във врата.
Но предпазва от изстрел в гърдите.
Явно си изпуснал този епизод на Томас.
Вероятно, защото звучи мрачно. - Стига приказки. Да действаме, брато.
Следва малка промяна в плана...
Първо жена му, а сега и синът...
Това е твърде голяма "Бяла" смъртност.
26 ГОДИНИ ПО-РАНО
Искам да бъдеш силен, синко.
Разбираш ли? - Да.
Бъди силен.
ВЪЛКЪТ
Любов моя.
Сляп ли си?
Не!
Намери кучия син, който го направи.
Отмъщение
ШИНАГАВА
Късметлия си, копеле.
Наръга ме?
Съсипа живота ми. - Но аз не те познавам.
Дойдох тук за отмъщение.
Убиецът, който уби Ел Сагуаро, уби жена ми.
Съдбата иска да отмъстя и за двамата.
Какво ще кажеш да поспрем за малко и да поговорим?
Няма да спра да те преследвам. - Какво?
Бягай, колкото искаш. Ще те намеря. - Защо?
Ще съсипя живота ти, както ти съсипа моя!
Пич, аз дори не те познавам!
Сърцето ми.
Какво, по...
Еха! Наистина ли?
Нека това е урок за последствията от гнева.
Венецуела, Уругвай, Барселона.
Кой си ти?
... за всички пътници: Ще спрем в Шин-Йокохама.
Сложи му очила Момонга. - Какво е Момонга?
МОМОНГА ТЕЛЕВИЗИОННА КУХНЯ
Номер 1 аниме в Япония Четвъртък от 9:00
Любимото ми след Томас в... - Мамка му!
Добре. Само го завърти. - Така е добре. Изглежда заспал.
С вкус на уасаби!
Не трябва да слиза от влака. Видиш ли куфарчето, действай.
Как да го направя? Да го заговоря ли?
Защо не му разкажеш как Гордън срещнал Пърси и как Пърси кърви от очите си!
Значи да го убия.
... всички пътници: Ще спрем в Шин-Йокохама.
Дявол да го вземе!
Извинете! - Дяволски извинена сте.
Извинете.
Здравейте.
ЙОХАНЕСБУРГ
Йоханесбург значи.
Извинявай, приятелче.
Дай ми го!
Това не е истина! Нямаше минута.
Изпуснах спирката. - Защо?
Бог ме мрази. - Тя не те мрази. Къде е куфарът?
Скрих го. - Слез на следващата гара.
Звучи толкова лесно.
Чувала ли си за Ел Сигарило?
Шефът на картел Ел Сагуаро ли? - Да, името му ми е познато.
Беше на сватбата при мисията ти в Мексико.
Текила? - Ти сервираше коктейлите.
Младоженецът! Знаех си, че съм го виждал някъде.
Не забравям лица. - Чакай, за кого говориш?
Извинявам се. Сега се връщам.
Разлях вино по жениха. Вече е мъртъв.
Убил си Вълка? - Беше инцидент.
Ще обясня случилото се в понеделник...
По дяволите. Мамка му! - "По дяволите. Мамка му." Какво?
Помниш ли откачалките от Боливия, които избиха сума хора?
Близнаците ли? - Не мисля, че са близнаци.
Всички знаят, че са близнаци. - Единият върви към мен в момента.
Май видях другия на платформата. - Сега знаем на кого е куфарчето.
Чуй ме. Трябва сериозно да поговорим за заобикалящите ни хора.
Защо шепнеш?
Ало. - Бялата Смърт иска да знае
защо слязохте от влака. - Вдишахме въздух.
Имате заповед да стоите във влака.
Не знаех, че си имаме детегледачка.
Аз съм професионалист. Куфарчето и синът му са в безопасност.
А сега отивам да работя. - Ако нещо...
Много мило от твоя страна. Благодаря ти.
Изплаши ме! Боже мой.
Невъзпитано е да се говори по телефон във влак в Япония.
Но е възпитано да ме подслушваш? Махни тази шапка, чуваш ли?
Майната й на тази работа. - Трябваше да пътуваме в 1-ва класа!
Извинете ме. Не видях, че тук стои млада дама.
Извинявам се.
Да сте виждали човек със сребърно куфарче?
Има малък стикер на влак, залепен върху дръжката.
Всъщност, да. Носеше го мъж с черни рамки на очилата.
Тръгна натам.
Благодаря, мила.
Шибано копеле.
Хайде.
Мъж с черни очила. Спри го.
Привет. Има пистолет под...
В този вагон шумът е забранен.
Говори с тихия си вътрешен глас, синко.
Има пистолет под масата, насочен към теб и...
Не те чувам. - Има пистолет...
Само се майтапя с теб, човече.
Мина много време от Йоханесбург.
Да. Кой, по дяволите, си ти?
Наистина ли не ме помниш?
Приличаш на типичен бял бездомник.
Добре.
У мен е нещо, което мисля, че търсиш...
Наистина ли не ме помниш? - Съжалявам, помня мисията, но не теб.
Простреля ме. - Прострелях много хора.
Гръмна ме два пъти.
Лицето ти ме предизвиква. Имаш очила с черни рамки.
Ти си нахалният подлец, който взе куфарчето ни.
Да, аз съм.
Свърших доста лична работа след Йоханесбург.
Простих и продължих напред. Научих, че всеки конфликт
е и възможност за развитие или повод за мир.
Интересно. - Кой е това?
Нямам представа.
Откъде знаеш, че е там.
Не споменах ли? Винаги съм имала късмет.
Тогава се вгледах в огледалото.
И знаеш ли, друже? Гледката не ми хареса.
Разбираш ли?
Но после ми допадна.
Между нас има стена...
но това е илюзия.
Във всяка стена има прозорец.
Чакай. Всъщност вратата... - Ще те прекъсна набързо.
Разваляш настроението, когато си наоколо.
Схванах.
С партньора ти... - Аз съм Лимон, а той - Мандарина.
Добре... Кръстени сте на плодове? - Благословени сме.
Какво си намислил? - Ето го плана. Връщам ти куфарчето
и не ме убивате. Давате куфарчето на работодателя ви и той не ви убива.
Вие сте живи, аз съм жив. Всички са щастливи, не мислиш ли?
Защо си мислиш, че твоят поръчител няма да те убие, ако се провалиш?
Провал и нещастие. - Искам само да сляза от влака
и да се занимавам с градинарство, разбираш ли?
Бих приел предложението. - Чудесно!
Но си го убил, нали?
Как разбра... - Не беше сложно.
Стана случайно. Трагедия. - Това е...
Странно... - Готина история, братле,
но май си имал твои планове за куфара. - Не.
Искал си да ни обвиниш, надявайки се Бялата Смърт
да ни отреже ръцете, вместо пръстите.
Както влакчето Томас казва "По-простото е по-добро".
Детското предаване? - Да, проклетото шоу.
Всичките ми знания за хората са от Томас.
Сериозно? - Разпознавам хората. Ти си Дизел.
Не съм Дизел. - Точно такъв си.
Нищо общо. - Приликата е поразителна.
Дизелите винаги блъфират. - Аз избягвам тези хора.
Ако имаше пистолет под масата...
щях да съм мъртъв като онова хлапе.
Не.
Ах, ти, копеле...
Имай куража да изслушваш.
Давай, Йоханесбург. - Не.
Това е третият куршум. - Няма да стане.
Нямам нито време, нито ми е интересно.
По дяволите.
Следиш ли ме? Спри!
Нещастник!
Ще извикам кондуктора. - Млъквай, жено!
Извинявам се. Работя по въпроса.
Не аз съм Дизел, а ти.
Почти стигнах. Продължавай да му говориш.
Мамка му!
Тук има друг труп. - Как не съм изненадана?
Не съм виновен. Май е синът на Бялата Смърт.
Близнаците разкриха ли те? - Чу ли? Казах "Бялата Смърт". Смърт!
Просто кражба - другият път. Във влака има и други като мен.
Близнаците. Вече ги знаем. - Казах ти, че не са близнаци.
Може да са идиоти, но не и близнаци.
Тук са за хлапето, но някой го е убил.
Онзи тип с ножа. - Вълкът.
Каза, че иска отмъщение. Случайно се натъкна на мен.
Слушай.
Момчето е отровено по същия начин като Ел Спароу на сватбата.
Ел Сагуаро. Убиецът същият ли е? - Да.
Чувствам се като Макгайвър.
Не!
БУМСЛАНГЪТ
ИЗВЪНРЕДНИ НОВИНИ
Всички са в ужас, заради откраднатата отровна змия.
Отровата на змиите Бумсланг е много силна.
Ухапването води до кървене от всички отвори по тялото...
По дяволите. - Какво правиш?
Какво има? - Не мога повече. Майната ти, Карвър!
Проклятие.
Господи! За момент помислих... Добре са те подредили.
Остават пет спирки до Киото. Не трябва да сме подозрителни.
Би ли ме описала като неспокоен човек? - Не.
По дяволите! - Исках да кажа "да".
Кондукторът идва, а нямам билет. - Това не е най-големият ти проблем.
Тоя никне отвсякъде като Крис Ейнджъл.
Той ме забавя, а ако Мандарина ме хване съм мъртъв. Мъртъв!
Задръж така.
Ей, братле.
Искаш ли да спечелиш 200 долара?
За полов контакт ли говорим?
Не. - Очевидно се шегувах.
Какво искаш, братле?
Момонга.
Играта свърши, момче. Къде е куфарчето?
Кажи ми и обещавам, че ще те гръмна само...
Това сексуални намеци ли са?
Какво? Мамка му.
Харесвам акцента ти.
Влез.
Представям си го.
Кой? - Мъжът, който е при сина ти.
Чудя се как ще го направи.
Може би ще го задуши с възглавница.
А може би ще направи нещо по-изобретателно.
Като въздух в системата.
Не го прибирай още.
На невинното момиче му е по-забавно
със зареден пистолет.
Баща ми е. - Включи го на говорител.
Татко. - Юичи, защо не си в болницата?
Бъди честен.
Кой е при теб?
Разбрах кой е бутнал Уатару от покрива.
Обади ли се в полицията?
Исках сам да се справя с това.
Синко.
Човек не може да контролира това, което съдбата му е подготвила.
Татко...
съжалявам.
Не сме свършили още. Ще седнеш тук
и ще пробваш всяка комбинация, докато не отвориш това куфарче.
Това може да отнеме... - Не, няма!
Аз бих започнала в обратен ред. Само предлагам.
Престани. - Добре.
Видях го. - Избяга.
От мен също.
Предполагам, че сега трябва да заведем убиеца на сина му при него.
Не е очилаткото. - Не ми пука.
Повярвай ми, той не е такъв. - Харесваш ли си ръцете?
Знаеш, че да. - Някой трябва да поеме вината.
Ти или аз? - Кой от двама ни?
Задникът е откраднал телефона ми. - Шегуваш се.
И Люсил - любимият ми пистолет. - Стига де.
Майната му. - Да?
Слезте на следващата спирка с куфара и момчето.
Защо? Нали беше Киото? - Ще слезете и на Киото.
Бялата Смърт не знае дали да ви вярва.
Това е загуба на...
Само трябва да занесем куфарчето, което не у нас
и да заведем сина му жив.
Какво мислиш?
Постановката "Пънч и Джуди".
Шизуока
Трябваше всички да слезете. - Така ли? Аз съм професионалист.
Подозирах, че това е капан, но не е.
Явно сте просто танцьори от 80-те.
Къде е близнакът ти - Мандарина? - Аз съм Мандарина.
Лимон пази куфарчето. - А синът на Бялата Смърт?
Да, там е.
Помахай на феновете, принцесо.
Голям веселяк е.
Трябва да се качвам на влака. Имам 10 секунди, така че сбогом.
Ще се придържаме към плана и ще слезем на Киото.
И може ли една услуга? Спрете с досадните обаждания.
Добре...
Добре.
Хубаво.
Получи се. - Надявам се, че са се хванали.
Трябва незабавно да намерим очилаткото.
Тръгвам нагоре, ти - надолу. Среща в средата.
Ако го видиш му разкажи играта. - Добре.
Нагоре е... - ... натам. Към Токио.
Заминаващи влакове се движат надолу. И внимавай. Нещо става тук.
Наистина? - Да, усещам присъствието на Дизел.
Помниш ли какво ти казах?
Какво казах? Казах, че... - Ще ме гръмнеш в лицето.
Томас ме научи да разчитам хората. - Да.
Някога грешал ли съм? - Не.
Не очилаткото е убиецът.
Разбрах.
Първо стреляй, после мисли.
Винаги го правя.
И Лимон... - Кажи, човече.
И ти внимавай.
Не влак, по-скоро е ракета, нали?
Още 7 минути и се махам от този влак.
В тоалетната ли се криеш? - Да.
Виждала ли си смарт тоалетни? Удоволствие са за сетивата.
Ако ме беше напънало, нямаше да се замисля и за момент.
Трябва да установим някакви граници.
Господи!
Боже мой.
Еха, човече.
Само погледни.
Знаех си, че ще ми излезе късметът с теб.
Проклятие.
Какво, по дяволите, правиш? - Правя същото,
което направих и с пистолета в ръката ти.
Само правя нещата по-интересни.
Свеждам рисковете до минимум. - По дяволите.
Ако не пистолетът, то куфарчето ще гръмне.
Сега можех да бъда без една ръка.
Експлозивът няма да се задейства, ако не стреляш.
Затова не стреляй. Сещаш се.
Експлозивите в куфарчето биха могли да свършат работа...
Все някой ще го отвори.
Знаеш ли, че е имало 31 опита за убийство на Бялата Смърт
от собствените му хора.
Екзекутирал е всеки един от тях със собствените им оръжия.
Разбираш ли накъде бия? - Не.
Доведох те тук, за да се провалиш.
Бутнала си сина ми от покрива... - Правилно.
... водиш ме тук и искаш да ме натопиш за убийството
на Бялата Смърт, използвайки пистолета ми...
като бомба в лицето му?
Много добре. Отлично дори.
Това е глупав план.
Това е един...
гениален план.
Заето.
Помниш ли хирурга на мафията? Умря по време на операция.
Получил е инсулт, нали? - Това е официалната версия.
Бил е отровен. Убиецът носи името Стършела.
Господи!
Използвал е змийска отрова от Бумсланг.
Увеличава кръвното налягане и започва кървене отвсякъде.
Ако не се вземе противоотрова до 30 секунди, си отиваш.
Факт:
Същата отрова е използвана при... - Ел Сагардо.
Казва се Ел Сагуаро.
Какво прави Стършелът в този влак?
Каквато и сделка да са сключили, не e по обичайния начин.
Тук става нещо.
Колко още ще се бавите? - Oще e заетo, госпожо.
Явно Вълкът е разбрал кой е Стършелът. Искал е отмъщение
и аз го фраснах. - Да не каза "фраснах"?
Връщам си думите назад. - Не го прави.
Разбера ли кой е Стършелът, ще го заведа при близнаците,
за да не фраснат и мен. - Сериозно?
Видя ли? - Гордееш ли се със себе си?
Господи, а обикновено са толкова културни.
Госпожо, все още...
Готино.
Негодник!
Ела ми тук, мръсно копеле!
Десен крак.
Мамка му.
Чакай малко... Знам кой е убил хлапето.
Не ми дреме. Къде е шибаното куфарче?
Здравейте. - Хей.
Само за момент. - Извинете ме.
Бихте ли желали нещо? - Не, благодаря. Няма нужда.
Може една бутилка вода.
Каква да е... - Има ли нещо газирано с мехурчета?
Това е. Благодаря ви. - Пак заповядайте!
Супер.
Пич, дадох всичките си пари на онзи, за да сложи очилата и шапката ми.
Ще бъдеш ли така добър?
Колко струва една бутилка вода? - Хиляда йени.
Заповядай. - Благодаря ви.
Хиляда йени. Това са 10 долара, приятел.
Много ви благодаря. - Довиждане.
Благодаря ви.
Сигурен ли си, че не искаш мир? - Определено.
Както кажеш.
Копеле!
Нещастник!
Знам кой е убил момчето.
Сериозно ли? И къде е той, по дяволите?
Във влака е. - Доста стесни кръга.
Пусни ме!
Мамка му.
Давай.
Ще вдигнеш ли? - Не.
Мисля, че е по-добре да вдигнеш.
Може да е важно.
Да, наистина може да е важно. По дяволите.
Къде е?
Какво има? - Слезте на следващата спирка
с куфарчето или всички във влака умират.
Добре, аз ще успея, но Лимон е малко зает в момента.
Този път и двамата с куфарчето или всички умират.
Проклети параноици. У теб ли е куфарчето?
Не.
И без това не мисля, че ще намеря Лимон навреме.
Поне телефонът му е у теб. Имаш ли пистолет?
Не е в мой стил. - Играта е в действие, приятел.
Не знам дали ще помогне, но си добро копеле.
Радвам се, че ще умрем заедно. - Много мило.
Любопитен съм... - Какво?
Изобщо знаят ли как изглежда Лимон?
Еха! Виждам приликата.
Както и да е. Ето го куфарчето. Сега какво?
Ще продължите към гара Киото.
Да, можем да го направим. Чудесно.
Ей... отваряли ли сте куфарчето?
Разбира се, че не. Даже не зная комбинацията.
Точно така... за да не се изкушим.
Мамка му!
Знам. Много съжалявам.
Имам лош късмет и... Завъртях го. - Значи така го наричаш.
Защо беше всичко това? - Исках да ги продам.
Те не са тук да си купуват вибратори и чорапогащници.
Да, но можеше да ги купят.
Можеше да стане.
Доказа, че си по-умна от всеки, който познавам.
Моля те!
Моля те, хлапе.
Обади се на човека си.
Ще направя каквото пожелаеш, само...
остави сина ми на мира.
Синът ти ли?
Знаеш ли колко лесно бе да го накарам да ме последва на покрива?
Не подозирах, че след 3 часа ще осъзнаеш, че синът ти липсва.
Ти си лош баща и синът ти ще плати за всички грешки, които си направил.
Не знаеш нищо за живота.
Колко е труден.
Ти си само... едно разглезено момиче,
което чупи играчките си,
когато неговата майка му каже да ги вдигне.
Извинете ме, не исках да ви прекъсвам,
но случайно оттук да е минавало едно бяло копеле с очила?
Не...
А сребрист куфар със стикер на влак върху дръжката?
Не си спомням... Чичо Кимура, виждал ли си сребристо куфарче със...
Стикер на влак върху дръжката ли каза? - Да.
Уникално. Не съм го виждала. - Стикер на влак.
Нямам спомен.
Чичо Кимура? - Да.
Добре ли си...
Да, просто никога не съм пътувал с такъв влак.
Поне питах. Ще продължа да търся.
Всичко е наред. Извини ме, чичо Кимура.
Пазете се. И само още нещо...
Всички, които съм питал, казват "куфар",
защото сме в нощен влак. Но ти...
каза "куфарче".
Аз не съм споменавал "куфарче".
Мисля, че...
намерих моя Дизел.
Знаеш какво ни чака в Киото.
Трябва да слезем от този влак сега.
Ако мислиш, че ще сляза от влака без Лимон или куфарчето, грешиш.
Куфарчето е в кошчето за боклук зад бара, в първа класа. Твое е.
Аз ще потърся храм и ще преосмисля решенията си.
Това звучи очарователно, но ето обстоятелствата.
Още ми трябва човек, когото да обвиня.
По дяволите.
Трябва ти виновник. Разбирам. - Да.
Крайно време е да реша дали да го оставя цял
или да го накълцам на парчета и да го напъхам в играчка Момонга.
Това ми минава през ум в момента.
Или... - Имаш ли по-добра идея?
Пред нас има стена, но това е илюзия, човече.
Това е изкуствена концепция, защото в стената има прозорец.
Прозорец на възможностите. Всъщност е врата.
В стената има врата...
Трудно ми е да ти проследя мисълта.
Искам да кажа, че вратата ще се затвори.
Въпросът е кой е Дизел и кой-патицата. - Патицата?
Детското шоу "Локомотивът Томас" ли? - Близо си. "Влакчето Томас".
Моля ви, господине!
Този човек ме отвлече и каза, че ще ме задържи за откуп.
Съжалявам, плачещите бели момичета ме разсейват. Браво!
Здравият ми разум казва, че старият дявол е водещата фигура,
но мога да разчитам хората и нещо ми подсказва, че не казваш истината.
Да видим. Не мога да застрелям и двама ви.
Така няма да получа отговори. Знаете ли, това ще ви хареса.
Ще играем на една игра. Ако сте съгласни, вдигнете двете си ръце.
Идеално. Знаех си, че ще ви хареса. Ще затворите очи, а аз ще броя до три.
Този, който командва ще вдигне ръка, а другият ще го посочи.
Ако и двамата вдигнете ръце или се посочите
ще разбера, че лъжете и ще застрелям и двама ви. Готови?
Каза, че не може да убиеш и двама ни. Няма да имаш отговори.
Не съм го казвал. - Напротив.
Понякога първо стреляш, после мислиш.
Едно.
Ако не отговоря на обаждането ти... - Две.
... убий Уатару. - Три!
Сънувам ли?
Готово.
Съжалявам, приятел, но днес не ти е ден.
Имам тел в чантата си. Можем да заключим вратата отвън.
Бях толкова уплашена. Каза, че ако не го слушам
или започна да крещя, ще направи ужасни неща с мен.
Тогава защо не използва това?
Отвлякъл те е и ти е дал пистолета си. - Не...
Дизел. - Не, моля те!
Аз дори не мога да стрелям.
Моля те! - Стига, занасяш ме. Много си добра.
Не си ли учила това? Страх ме е.
Устните ти треперят и пусна сълза. Много е истинско.
Ти си Дизел. Трябва да те убия.
Аз съм само едно дете. Моля те!
Знам. Недей! - Не е за вярване!
Моля те! - Ти...
Ти...
не трябва...
да мърдаш от там. Как го направи? Какво става?
Всички обичат лимони.
Умри!
Радвам се, че изпълнението ти хареса.
Как го направи?
Не знам. Предполагам е късмет.
Кажи на Мандарина...
Кажи на Мандарина, че... е Гордън.
Мандарина е Гордън.
Ще сляза от влака с куфарчето и всичко ще свърши.
Ало? - Юичи, знам какво правиш.
Изглежда Юичи си е забравил телефона във влака-стрела.
Може да го вземете от гара Киото. - Киото?
Има приложение "Намери телефона ми".
Изненадващо точно е. Чао!
Боже, има страхотна походка.
Г-н Вълк, значи си дошъл да убиеш Стършела.
Какво е станало?
Добре ли си?
Много е горещо.
СТЪРШЕЛЪТ
47 МИНУТИ ПО-РАНО
Сладкарката.
Ти открадна змията ми, кучко.
Била е твоя. Трябва да се свържем се с властите...
Свържи се с това!
Добре, кучко... Знаеш ли какво ще стане,
ако те боцна? - Да.
Кръвта ти ще изтече през очите.
Казах "да".
Слаба кучка.
Спри! - Ще взема куфарчето.
Дай ми го! - Обещаха ми парите.
Кой? - Не знам. Договорихме се онлайн.
Казаха, че парите ми са в куфарчето.
Някой ти е казал да убиеш хлапето и да му вземеш парите?
На това се вика мрачна душа.
Спри!
Стършелът жили, кучко!
Може да вземеш куфарчето. - Вече видя лицето ми, кучко.
След 30 секунди ще подейства.
Кучко...
Имаш ли резервна противоотрова?
Как мислиш, кучко?
Лоша работа, човече.
Нямаш друга? Трябва да си по-добре подготвена.
Говоря от мъжка гледна точка. Извинявай.
Искаш ли нещо?
Не изглеждаш религиозна.
Искаш ли вода?
Не искаш ли?
А одеяло? Искаш ли да те хвана за ръка?
Кармата е кучка.
Кажи. - Лошият ми късмет е виновен.
Всичко стана заради него. Трябва да сляза от този влак.
У теб ли е куфарчето? - Да.
Лежиш на земята в ембрионална поза, нали?
Не съм на земята. - Трябва да станеш..
Как винаги знаеш какво правя? - Познавам те.
Трябва да си водя дневник. - Калинке, дишай.
Вдишай дълбоко. Почти успяхме, само трябва да станеш.
Права си.
Лъгал си ме, приятелю.
Изглежда съм разкрит.
Беше отговорен за безопасността на парите и сина ми.
Не знам какво е да си родител,
но знаеш ли какво бих направил на твое място,
тъй като синът и парите са си твои?
Бих престанал да цивря за жена си, бих станал от дивана
и бих си свършил работата сам. Но тъй като си говорим откровено,
ще ти кажа няколко неща. Синът ти е пълен идиот.
Заслужава кръвта да изтече от очите му.
А относно куфарчето. Не съм го виждал от Токио.
Надявам се някой да го е открил и да си прекарва чудесно!
Ще се срещнем на гарата в Киото.
Прекрасно! Нямам търпение.
Искам да ви гледам в очите, докато ви убивам с брат ти.
Брат ми...
"Уест Хем" спечели!
Едно за "Уест Хем" и нула за "Челси"
Сутрешният трафик е спокоен. Какъв е планът, друже?
Ще дойдеш тук и ще ми пръснеш мозъка пред един влак свидетели ли?
Няма други хора във влака.
Знам, защото купих всеки билет до края на линията.
Ей, ти!
Знам коя си. Ти си онова момиче, нали?
Боже мой... - Никога не забравям лица.
Толкова се радвам да те видя. Моля те, помогни ми!
Един мъж ме държеше като заложник.
Носеше очила и...
уби чичо ми и още един мъж, когото не познавам.
Говореше за...
"Томас и влаковете"... - "Влакчето Томас".
Да, но той уби и двамата.
После каза, че ще избяга с някакви пари. Не знам.
Съжалявам, скъпа, но не знам коя, по дяволите, си ти?
Аз съм само едно момиче, което искаше да стигне до Нагоя, а той...
Това беше преди 100 години. - Знам, но този човек каза,
че ще съм му застраховка. Хубавото момиче е добър заложник.
Това е вярно, но не плачи.
Моля те, помогни ми. - Добре, успокой се.
Може да тръгваш или прави каквото искаш.
Благодаря ти. - Спокойно. Какво изобщо правиш тук?
Добре ли си? - Дизел.
Най-лошото.
Създават проблеми.
Виж, Лимон...
лека му пръст
беше много специален.
Разчиташе истинската същност на хората.
Бил е прав.
Имало е Дизел,
който е ходил из влака, предизвиквайки хаос.
Била си ти от самото начало, ти, малък, мръсен дизел!
Накарала си Лимон да кърви, а лимоните никога не кървят.
Боже мой! Господине, помогнете ми!
Помогнете ми! Моля! - Остави ме!
Какво правиш, идиот! - Моля ви!
Ти си... - Какво?
Дизел! - Какво?
Какъв ти е проблемът?
Ти си Дизел.
Какво, по дяволите?
Какво?
Той каза, че ще те убие и ще прехвърли цялата вина върху теб.
Каза също, че някой ни чака на гара Киото.
Страховит човек, който ще ме нарани.
Никой няма да те нарани.
Не се притеснявай.
Да се махаме от този влак.
Слизаме на следващата спирка. Нищо няма да се обърка.
Добре, хлапе, да вървим. Хайде!
Не мога. Раницата ми е заседнала.
Ами... остави я.
Да тръгваме. Сега. - Не! Не мога.
Сега, момиченце! - Не!
Това е последният ни шанс! - Не, върни се.
Моля те, хлапе. - Страх ме е. Не искам да остана сама.
Моля те!
Успях.
Вината не е твоя, хлапе...
Това стана, заради моя лош късмет, а не твоя.
Животът е пред теб. Намери си нещо, което ще те успокоява, защото...
всичко друго е безсмислено.
Ако попаднеш на човек на име Карвър, значи е мухльо.
Може да му кажеш, че аз съм го казал.
Аз... взех това. Не исках да го оставям.
На същият човек е. Помислих си, че може да убиеш този, който ни чака.
Нали няма да ме оставиш да ме наранят?
Бъди честен.
- Кой е при теб?
Сериозно? Добре де.
Пич, плашиш ме.
Ако нямаш нищо против, ще седнеш ли доста по-далеч?
Така няма да се наложи да ти го казвам втори път.
Не.
Не е нужно.
Да се преместим. Ще ти взема чантата.
Това змия ли беше? - Знаеш ли къде е синът ми?
Мамка му.
Пропуснато повикване
След всичко, случило се...
Ти си човекът, бутнал внука ми от покрива на магазина.
Защо? - Синът ти...
Той трябваше да ми помогне да убия Бялата Смърт на гара Киото.
Това беше единственият начин да го накарам да се качи на влака.
Бялата Смърт? - Точно така.
Но дори това не можа да направи.
Затова е мъртъв. Само през няколко вагона разстояние.
И двамата са мъртви.
Внукът ми беше бутнат от покрива.
Какво те кара да мислиш, че съм го оставил беззащитен?
Внукът ми е в безопасност...
и синът ми не е мъртъв.
Слушай, старче...
Това, което трябва да знаеш за един старец, госпожице, е...
че той е преживял повече и по-лоши неща от теб.
Ще го убия сама!
ЗМИЯ НЕ ВДИГАЙ
Добре ли си? - След ухапването ли?
Вярваш ли в съвпадения? Днес си бих две дози антидот.
Добре съм...
предполагам.
Момичето...
Намеренията й към теб не бяха добри. - Да.
И слепец щеше да види, че душата ти е чиста.
Не знам. Беше доста убедителна.
Какво си направил с... - Не е нужно да правя нищо.
Съдбата ще се погрижи за всичко.
Защо се смееш на съдбата?
За мен съдбата е само още една дума за лош късмет...
а той...
ме преследва навсякъде като...
Не мога да го измисля. Нещо остроумно.
Поръчителят ми ме нарича Калинка. Тя е остроумна.
Калинка? - Да.
Това е на късмет.
Не, иронично е...
Както и да е. - Нека ти разкажа една история.
Няма нужда. - Кратка е.
Така съм си добре. - Съвсем набързо.
Мисля, че ще ти хареса. Започвам... - Не е необходимо.
СТАРЕЙШИНАТА
Преди много време си обещах...
че ще издържам семейството си, независимо от цената.
Бях на висока длъжност в престъпната фамилия Минегиши.
Един мъж се втурна да заеме позицията ми.
Той беше от севера.
Помолих Минегиши да не вярва на този човек.
Минегиши отвърна, че съм загубил мотивация.
И не грешеше...
нито пък аз.
Върнах се вкъщи и не открих нищо, освен пепел и кръвта.
Бялата Смърт взе всичко мое...
почти.
Юти!
Юти.
Юти!
Започнах да се крия.
Търсех начин да унищожа Бялата Смърт,
без да застрашавам това, което ми остана,
но така и не го достигнах.
Не вярвах, че съдбата някога ще ми даде шанс да поправя нещата.
Знаеш ли как наричат калинките в Япония?
Не. - "Тинтомуши".
Когато бях дете ми казваха, че на гърба си имам белег
за всяка от седемте мъки в света.
"Тинтомуши" нямат късмет.
Те носят всичкия лош късмет върху себе си, за да живеят другите в мир.
Не искам да нося седемте мъки.
Всичко, което някога ти се е случило, те е довело тук.
Това е съдба.
Това не ми допада.
Бялата Смърт ще се качи на влака от гара Киото.
Най-накрая ще мога да поправя нещата.
Синът ми е няколко вагона по-нагоре.
Ще го придружиш ли на слизане от влака?
Не знам дали Бялата Смърт ще позволи на който и да е да слезе.
Аз ще се погрижа за Бялата Смърт.
Както кажеш.
Г-н Калинка...
куфарчето ви. - Благодаря ти.
Татко.
Не разбирам.
Съдба, синко.
А Уатару? - В безопасност е.
Е... изглеждаше свестен.
Той ме простреля. - Както и мен. Два пъти.
Но имаше друга страна...
Еха.
Боже.
В ада ли съм?
Мамка му.
Скапаната жилетка е свършила работа.
Пил си от водата.
Къде, по дяволите, е брат ми?
Човече.
Ти...
приличаш повече на Томас, нали?
Приятелчета, трябва ни план.
Убил си брат ми. Убил си го, боклук такъв!
А ти ме простреля!
Другият път ще те гръмна в гърлото! Двамата приличате на Кийра Найтли!
Поддадем ли се на емоциите, вземаме грешни решения.
Искаш ли да те сритам?
Боклук! - Трябваше да те убия!
Посочиш ли виновник, останалите ти четири пръста ще сочат към теб.
Три... странно.
Чашата преля! Знаеш какво ще направя!
Двама са повече от един! - Ще те убия!
Господа! - Махни се от мен.
Не сливата жадува за гладния, а фермерът, засадил дървото.
Фермерът жадува? - Как сливите изпитват емоция?
Бялата Смърт е фермерът.
Ние ли сме сливите? - Това няма смисъл.
Защо копелето използва метафори? Той застреля брат ми!
А ти застреля сина ми!
Или работим в екип, или умираме сами.
Това се опитвах да кажа.
Бялата Смърт ви очаква...
с армията си от убийци от всички краища на света.
Но той няма представа, че със сина ми сме във влака.
Ако ми е писано, ще получа отмъщението си.
Ще мина отзад и ще спра, колкото мога повече.
Ще се промъкна до колата и ще се омитаме от тук.
А ти какво ще правиш, Йоханесбург?
Ще спечеля време.
КИОТО
БЯЛАТА СМЪРТ
Дъще.
Тате.
Момчета, търся г-н Смърт. Нося му куфарчето.
Полека.
Наранените нараняват другите.
Дойдох да те видя
и най-после да ме оцениш.
Истинската ми същност.
Израснах сама, след като ми отне всичко.
Всичко, само за да се изправя срещу теб днес...
и моят пръст да стои върху спусъка.
Аз бях тази... която заслужаваше вниманието ти...
и твоята любов.
Приличам много повече на теб, отколкото проклетият ти син.
Направи го.
Дойдох, за да те убия.
Затова ти убий мен.
Убий ме, както уби всички останали, които опитаха същото.
Давай.
Направи го, по дяволите!
Виждам каква си, дъще.
Винаги съм те познавал.
Никога не си била част от плана ми.
Намерихме американеца!
Ами другите? - Всички са мъртви.
Добрата новина е, че куфарчето ти е у мен.
Добри новини значи.
Отворете куфарчето. - Побързайте.
Живо. Да вървим.
Проверете влака.
Добре, Томас. Време е да блеснеш.
Мамка му, всичко е на японски. Нямаше епизод на японски.
На пода!
Имам лошо предчувствие. Не знаем какво има вътре.
За какво говориш? - Защо винаги ние го отнасяме?
Отвори проклетото куфарче, за да си запазя ръцете!
Г-н Смърт, може ли?
Анонимният поръчител, който ни нае и събра всички във влака...
Мен, Стършела, Мандарина, Лимон...
Бил си ти, нали?
Точно така. Събрах ви във влака, надявайки се да се избиете взаимно.
Да, но...
ако мога да попитам, защо?
Защо работиш това?
Напоследък се питам същото...
Щом е безопасно защо той не го отвори?
Ами ако е бомба и се взриви в лицата ни?
Мислиш ли, че тези маски ще ни помогнат?
След всички тези години... бремето на предателството
все още тежи на главите ви.
Нека ви освободя и от двете.
Жена ми... беше отнета от мен.
Чух. Съжалявам за загубата ти. Ужасяващ инцидент.
Немислимо. - Не, не...
Нищо не е случайно.
Било е опит за убийство срещу мен, но съдбата...
Съдбата реши двама професионални убийци...
близнаци, от задачата в Боливия...
и убиха всички, които работеха за мен.
Трябваше аз да отида и да се справя с това.
И не е наел случайни убийци.
Избрал е нас - доказалите се в Боливия.
Ето защо жена ми беше в колата онази нощ, а не аз.
Съдбата вкара съпругата ми в болница
и част от реброто пронизваше сърцето й.
Само един сърдечно-съдов хирург можеше да спаси живота й.
Но две вечери по-рано същият хирург е бил отровен.
Господи!
Отново съдба.
Казаха, че парите ми са в куфарчето.
Не искам да звуча осъдително, но щом си наел Стършела,
си искал да убиеш собственото си дете? - Така изглежда.
Добре. - Вярно е. Той е нещастник.
В онази нощ й казах да не тръгва,
а да ме изчака.
Тя ми каза, че това е последният път, в който му помагаме.
Ще дойда. Винаги можеш да разчиташ на мен.
Предполагам, че е била права.
Ако бях отстранил това слабо място от живота си преди години,
тя все още щеше да бъде до мен! - Твърде много информация.
Ходя при много добър терапевт... - Обичах жена си толкова много.
Тя ми даде ценен урок.
Ако не контролираш съдбата си, тя контролира теб.
Ето защо поех контрола. Доведох всички тук, за да умрат.
Сега има само един оцелял...
г-н Карвър.
Извинявайте...
Замествам Карвър? Излъгал е, че е болен. Майната му на Карвър.
Човекът, който уби жена ми.
КАРВЪР
Братле. - Отвори го. Всичко ще е наред.
Щастлив ли си? - Аз не съм Карвър!
Тръгна натам.
Така... По дяволите!
Мамка му. Някой идва.
Извини ме.
Взех го.
Кимура!
Защо си тук?
Заради дъщеря ти. Създаде си проблеми, когато бутна внука ми от покрива.
Деца. Правиш каквото можеш, за да ги възпиташ правилно.
Старче, не знам защо си тук, но се махни от пътя ми
или ще отидеш при жена си.
Обречени сме пътищата ни да се пресекат.
Добре... чакай.
Забави, приятелче!
Засега е добре. Можеш ли да спреш влака?
Относно това... разделих скоростта на влака на масата му
и разбрах, че не знам как се кара влак-стрела!
Пич, ти постоянно говориш за влакове.
Томас е виждане за живота. Не знам как се управлява... Залегни!
Мамка му.
Ще се погрижа за тях. Спри влака. - Какво?
Не.
Английски, спирачки...
Това е. Ще се справя! Намерих страницата.
Не.
Дръжте се! - На грешните релси сме!
Ей, Йоханесбург. - Какво?
Извинявай, че те гръмнах! - Всъщност бяха два пъти.
Моля? - Простреля ме два пъти.
Добре.
Извинявай, че те прострелях два пъти.
Благодаря ти, човече. Поумнял си.
Мамка му.
Не силата те ръководи. - А теб те води страхът!
Страхът от това, което не можеш да контролираш дълбоко в себе си!
Страхът от съдбата!
Извинявам се за Мандарина.
Да...
Но сега се сдобих с нов брат. - Наистина ли?
Разбира се, че не!
АВАРИЙНА СПИРАЧКА
За старите времена.
Хайде.
БУТИЛКАТА С ВОДА
Виж!
Б20.
Падни!
Ей! - Да?
Трябваше да е чай с мляко и мехурчета. - Искаш ли от колелцата?
Задължението на бащата... - ...е да защитава семейството си.
Какво?
Дявол да го вземе.
Относно жена ти... нямам нищо общо със случилото се.
Станала е грешка. Аз не съм Карвър.
Мога само да крада и да бягам.
А Карвър! Искам Карвър!
Имал е проблеми със стомаха. Аз само го замествам.
Заместваш го? - Карвър наистина е задник.
Най-хитрият убиец...
Може би най-мързеливият, но...
Стига де.
Просто го преглътни, братле!
Не ме наричай "братле"
Добре.
Човече, видя ли?
Какво стана?
Пич?
Това беше краят.
За сливите... Не трябва ли да се отърват от жадуването?
Боже.
Заради моя късмет трупът на баща ми лежи под краката ми.
Това си е чист нарцисизъм! Нелечим е.
Сега аз съм... - Чакай.
Чакай малко. - Какво?
Какво му има на това семейство?
Искаш ли да ти препоръчам книга?
"Живот с гранично личностно разстройство"...
Какво? - Силно препоръчвам.
Сега аз съм Бялата...
Какво беше това?
Това карма ли беше? - Аз го наричам "тинтомуши".
Мандарина. - Благодаря.
Еха!
Мария?
Вземи пистолета. Да не би да каза "фраснах"?
Почти успяхме, само трябва да станеш.
Дойде да ме спасиш ли?
Нуждаеше ли се от спасяване? - Дошла си да ме спасиш.
Моля те, не ме карай да съжалявам.
Това ме разчувства. - Недей.
Какво се случва с лицето ти? Плачеш ли?
Твърде много информация.
Искам да знаеш, че ти си най-прекрасният поръчител,
който някога съм имал.
Случайно да си си удрял главата?
Може би. Леко ми се вие свят. - Мъничко.
Искаш ли банан? - Калият може да помогне.
Имам един в колата. Слушай...
Следващият път вземи пистолета. Не слушай Бари, става ли?
Спри.
Стига толкова. - Права си за едно нещо.
Обикновено съм права. Да вървим. - Може би зависи от гледната точка.
Сигурно няма добър или лош късмет.
Ние сме войни на съдбата.
Хубава кола. - Прав си. Опитай се да не...
Мили Боже...
Е...
защо да е за лошо?
Сериозно? - Виждаш ли?
Да, виждам. - Превръщам негатива в позитив.
Определено работи.
Грах с уасаби.
Явно съдбата не е искала да изям банана.
Не е искала и да се качим в колата.
Все пак си научил нещо.
Съдбата иска да намеря смарт тоалетна. - Връщам си думите.
Можеш ли да стискаш? - Не.
Забързваме стъпката. - Добре.
Следва финална сцена...
10 МИНУТИ ПО-РАНО
Жив съм! Аз...
Прецакан съм. Дявол да ме вземе.
Хайде.
Давай, работи.
Майната ти!
Киото 10км
Спри, по дяволите!
Мандарини.
Мамка му.
Сега аз съм Бялата... - Майната ти, Дизел!
Завесата се спусна, а? Последното представление!
Това е краят на шоуто!
Превод по слух: ditta
subs.sab.bz © 2022 Translator's Heaven