"Самотният жътвар" от Уилям Уърдсуърт
"Ето я, самотна в полето,"
"Йон, самотната девойка от планините!"
"Жъне и пее сама."
"Спри или нежно премини!"
"Сама тя реже и завързва зърното"
"И пее меланхолична песен."
"О, слушай!"
"Долината прелива със звук."
"Никой не е чувал по-сладък глас,"
"от пролетния кукувичи зов."
"Руши тишината на моретата сред най-далечните Хебриди."
"Знае ли някой за кого плаче?"
"Може би за стари нещастни далечни неща"
"и отдавнашни битки."
"Каквото и да бе, девойката пееше,"
"сякаш песента й нямаше край."
"Видях я да пее докато работи с огънатия сърп."
"Музиката й в сърцето си носех,"
"дълго след като тя вече не се чуваше."
Невероятно е! Чела съм тази поема милион пъти,
а едва сега тя сякаш оживя.
Това е Уърдсуърт за теб.
Това имах предвид за връзката му с природата.
Вярвал е, че поезията трябва да се пише, за да доставя удоволствие
чрез ритмичен и мощен израз на емоция.
Рисковано е да казваме какво чувстваме.
Дори, плашещо.
Аз трябва да призная, че се страхувах да се запиша за този клас,
но всъщност наистина ми хареса.
Ще се върнете ли за следващия семестър?
Д-р Томпкинс ще се върне от шабат,
но аз работя върху това.
Е, надявам се да се получи, бяхте невероятна.
Страхотен пример за хипербола.
Очевидно си внимавала.
О, и в знак на благодарност
ви донесох малко от британския шоколад, който обичате.
Моя приятелка го донесе след следването си там.
Ти си любимата ми ученичка.
Старая се.
До скоро. - Чао.
Следващия.
Д-р Ламбърт?
Декан Грант.
Може ли?
Моля.
Изглежда имате много почитатели за последните 3 месеца.
Имах късмета да преподавам любимия си предмет.
Личи си, Джос.
Надявам се това да ми осигури по-добра позиция
за интервюто следващия месец.
Знам, че позицията е изключително конкурентна
и ако има нещо, което мога да направя...
Интервюто е само половината от битката.
Но...
Току-що го разбрах от "Литературен преглед".
Върнаха документите ти.
Шегувате се.
Заинтригувани са от анализа ти на Уърдсуърт,
но нямат усещането, че казваш нещо ново.
Нещо липсва.
Освен това липсата ти на публикации е проблем.
Издавала съм.
Но не си била цитирана и нямаш награди.
Това е жизненоважно за финансирането на отдела.
Финансиране...
Знаеш, че съм на твоя страна.
Да, съжалявам.
Дават ти две седмици за редакция.
Когато бях на твоята възраст,
имаше много спънки, но аз продължавах и работих усърдно.
Понякога мислех, че не мога да се справя, но се справих.
И знам, че и ти можеш...
Джос? Добре ли си?
Добре съм. - Две седмици. Нали?
Добре. - Добре.
Не разбирам, преподавала си в 5 различни университета.
Да, места, които бяха по-малки
и способностите ти да преподаваш бяха по-важни
от това колко книги не съм издала.
Да, но ти участва във факултетната комисия.
И организира едноседмичното четене миналата година,
което беше невероятно между другото.
Знаеш какво казват: Издаваш или загиваш.
Това мислене е твърде крайно за мен.
За това обичам да съм библиотекар.
Най-трудното е събирането на закъснели такси.
В което ти си ужасна. - Знам, мекушава съм си.
Просто искам да спра да мисля за това.
Всъщност...
Нося това цяла седмица
и чаках подходящия момент да ти го дам.
Какво е? - Подарък. От майка ти.
От кога е?
Преди около година, когато здравето й започна да се влошава.
Познаваш, Карол, винаги поставя всички останали на първо място.
Отвори го.
Даде ми конкретни инструкции
да ти го дам две седмици преди 35-ия ти рожден ден.
Корнуол...
Аз трябва да се уверя, че ще отидеш.
Това е годината, в която й обещах,
че най-накрая ще посетим семейната ферма, в която е израснала.
Искаше да ми покаже литературния фестивал.
Помислила е за всичко. Самолетни билети, такси, влак.
Билетът е за понеделник. - Започвай да стягаш багажа.
Не мога просто да замина за Англия.
Какво по-добро място да пишеш за английски поети от Англия?
Какво да кажа на декана?
Можеш да измислиш безброй причини да не направиш това,
но си й дала обещание.
Почти нищо не си направила за себе си, откакто тя почина.
Тя искаше това за теб.
Ами ако се случи нещо? - Какво например? Овца-убиец?
Знаеш какво имам предвид.
Ами ако тревожността ми се влоши там?
Ще използваш техниките, на които те научи лекарят ти.
Междувременно, се храни правилно, спортувай и пий лекарствата си.
Можеш да ми се обаждаш по всяко време.
Всъщност, обаждай ми се често, за да го изживея чрез теб.
Замини, Джос.
Имаш нужда от това.
Тийгън, любов моя, мисля, че пилетата закусиха достатъчно за момента.
Вече изглеждат достатъчно пълнички, скъпа.
Тийгън?
За какво си се замислила?
Просто не знам защо ни карат да четем поемите си на фестивала.
Защото ти се постара за тях,
а четенето на поемите на децата на фестивала е традиция.
Дори още не сме готови.
Ами ако не ги завърша? Ако ги оплескам?
Хей. Това е крастата на писането.
Не можеш да сбъркаш, защото всичко, което казваш, е оригинално.
Разбираш ли?
Добре. - Добре.
Ела.
Готово.
А сега тичай вътре да си вземеш раницата,
преди баба да разбере, че още не сме тръгнали.
Май забравихте нещо, а?
Добро момиче, отивай.
Благодаря, бабо.
Радвам се, че мога да помогна. Отдавна трябваше да сте тръгнали.
Вината е моя. Храних кокошките.
Моя е вината, оправях леглото във вилата за гости.
Опитвам да поддържам резервациите.
Опитваш се да ме подлудиш, това е, което правиш.
Аз вече ги оправих.
Е, тогава, просто проверявах.
Не знам защо изобщо си правя труда.
Ще се учудя, ако резервацията остане.
Резервираха я преди година и така и не я потвърдиха.
Поне я платиха напълно.
Как ме накара да играя камериерка, така и никога няма да разбера.
Мисля, че много ти подхожда. - А на теб пък много ти харесва.
Сега е твой ред да бъдеш шофьор
и да заведеш тази малка принцеса на училище.
Така е, хайде. С удоволствие.
Ваша милост.
Ваша светлост.
Добро момче.
Добре ли сте?
Гледахте в грешната посока.
Не се случва за първи път тук.
Добре ли сте?
Да.
Може ли да ми върнете ръката?
Разбира се, съжалявам.
Нека ви помогна с това.
Вие ли сте шофьора ми? - Само ако сте Джоселин Ламбърт.
Всички ме наричат Джос, но да,
да, това съм аз.
Добре дошла в Корнуол. Аз съм Даниел.
Какво пренасяте тук? - Книги.
Книги? Тук има библиотеки, пълни с книги.
Всъщност, сме известни с литературата си.
Добре, партито приключи. Отивай отзад.
Хайде, Самсон, отзад.
Няма проблем, аз мога да седна отзад.
Просто се инати. Той ще отиде там. Хайде, Самсон.
Всъщност, предпочитам да съм там.
Много изискано, друже.
По прекия маршрут или живописния?
Ти избери. - О, за мен въпросът не стои.
Готов ли е?
Търпение, мила моя. Трябва да го оставиш да се запари.
Защо не използваш пакетчета чай като татко?
Защото дамите използват листа, като кралицата.
Татко просто натиска пакетчето с лъжица.
Мисля, че така прави и Тарзан.
Но, ако искаш да е правилно, го прави както ти показвам.
Винаги слагаш първо млякото.
Преди да напълниш чаената чаша.
Не всичко е прищявка, каквото и да ти казва баща ти.
Ами сладкото и сметаната?
Сладкото първо, разбира се.
Феликс!
Изяж си кифличката.
Здравей, Феликс.
Г-жо Картър. Изглеждате прекрасно днес.
Може ли да попитам защо безпокоиш овцете ми?
Предполагам, че Дани не е споменал, че ще се отбия днес.
Със сигурност спомена.
Страхотно.
Ако става въпрос за онези чудовища,
спести си думите и времето ми.
Това са вятърни турбини, г-жо Картър, не Волдемор.
Можете да говорите за тях.
Знам какво са, Феликс. Просто не ги искам.
Нека влезем за чаша чай и една от известните ви кифлички?
Не помня да съм те канила на чай и кифлички.
Хайде, де. Погледнете, тя държи една на прозореца.
Това е моята внучка.
Тя може да си вземе кифличка.
Ето го и Дани.
Ще ми кажеш ли какво става тук?
О, здравейте, съжалявам, аз съм Джос.
Отседнала съм във вилата.
Това е прекрасно, скъпа, но не говоря на теб.
Говоря на шофьора ти.
Помолих Феликс да се отбие и да обясни вариантите ни.
Това е страхотна възможност в разрастваща се индустрия.
Ние си имаме индустрия, овце.
Вече превърна мелницата ми в евтин мотел.
Прости ми, че не искам останалото от фермата
да прилича на роман от Оруел.
Извини майка ми, днес не е в настроение.
Май не си говорил с нея, нали? - Работих върху това.
Ти не си само шофьор, нали?
Изпълнявам много длъжности.
Прекалено много, ако питате мен. Добре, аз ще си тръгвам.
Беше ми приятно, госпожице. Приятен престой.
Обади ми се.
Извинявай, че не се представих подходящо.
Аз съм Даниел Картър.
Според някои управлявам фермата.
Според мен, фермата управлява мен.
Насам.
Имаш своя пералня на долния етаж.
Чудесно. А случайно да има принтер?
Не, тук няма, но в къщата имаме.
Просто почукай и можеш да го използваш по всяко време.
Там се сервира и закуската, обикновено от майка ми.
Знам, че изглежда малко груба, но няма лоши намерения.
Все пак оценявам препратката към Оруел.
Да, тя е много начетена, но острите умове имат остри езици.
Считай се за предупредена.
Сигурен съм, че си изморена, ще те оставя да се настаниш.
Ако ти трябва паролата за Интернет,
тя е в книгата за гости под мобилния ми номер.
Ако имаш въпроси, ме попитай.
Ако искаш да се поразтъпчеш, морето е отвъд хълма.
Няма как да го пропуснеш.
Благодаря.
"Флопси, Мопси и Котънтейл"
"имаха хляб, мляко и къпини за вечеря."
"Край."
А сега ще ми разкажеш ли за деня си?
Всичко беше добре, татко.
Добре? Само това ли ще получа?
Добре, тогава.
Трябва да заспиваш. Лека нощ, дървениците не хапят.
Татко, престани!
Добре, добре. Заспивай.
Обичам те. - И аз те обичам.
Ами ако нещо се случи?
Имаш две седмици за редакция.
Добре, мамо.
Тук съм.
А сега какво?
Феликс ще дойде днес.
Мислех, че сме решили този въпрос.
Просто ще пием кафе.
Добре. Опитай се да сведеш великите си идеи до минимум.
Опитвам се да приложа бизнес дипломата си.
Ти търгуваше с добитък. - Какво пък означава това?
Не беше Вълкът от Уолстрийт, нали?
По-скоро овцата от Саутхамптън.
Чувам те.
Само казвам, че провинцията ти подхожда.
Здравей, приятел!
Самсон, не! - Няма проблем, познаваме се.
Но теб не те познавам. Аз съм Джос.
Аз съм Тийгън.
Татко казва, че не трябва да притеснявам гостите.
О, не ме притесняваш.
Кажи ми, Тийгън, той яде ли ти домашните?
Не. - Не?
Е, може да изяде моето.
Имаш домашно?
Нещо такова, пиша изследователски анализ,
който се оказа по-труден, отколкото смятах.
И за мен писането е трудно.
Така ли?
Понякога. - Е, аз съм учител
и ако имаш въпроси или ти трябва помощта ми, можеш да ме попиташ.
Благодаря! - Ако мама и татко са съгласни.
Само с татко сме. Е, и баба, разбира се.
Добре, ще попитаме и нея.
Ти страхуваш ли се от нея? - От кого, от баба?
Няма проблем. Приятелката ми Лили също се страхува от нея.
Но с мен тя се държи чудесно.
Сигурна съм, че е така.
Първият звънец е след 15 минути, готова ли си?
Да.
Как спа?
Добре.
Това не прозвуча много убедително. - Съжалявам, не...
Дори не мога да обвиня часовата разлика.
Просто не спя добре. Няма нищо общо с вилата.
Може би чистият въздух ще ти помогне.
Някакви планове?
Не, просто ще поработя върху изследването си.
Дойде чак до тук, за да работиш?
Наближава крайния ми срок.
Е, късмет. - Благодаря.
Хайде, да тръгваме.
Твой ред е да караш, Тийг. - Наистина ли?
Не, не! Не наистина.
"Нека влезем за чаша чай и една от известните ви кифлички?"
а тя ми казва: "Не си поканен!"
Не... - Да!
Прескачал съм тази ограда хиляди пъти.
Кой да знае, че това ще е последната капка, а?
А къде е тя все пак? - Навън, с безценните й овце.
Страхотно, ще можем да говорим по-свободно.
Всеки месец става все по-напрегнато.
Намразва всяко предложение, което направя.
Мислех, че ще се радва да те види с Тийгън във фермата.
Тийгън, да, но с мен се държи
като испанец, нахлуващ в Корнуол.
Едно предупреждение би било добре.
О, хайде де, знаеш я майка ми.
Така е, твърда е, но и двамата знаем,
че съм й любимец още от училище.
Спорно е. - О, хайде де, не е!
Виж, съжалявам, но тези половинчати мерки, които взимаш,
за да разнообразиш фермата, са хубави,
но знаем, че няма голяма разлика, нали?
Това е дългосрочно.
Кое, да ти дам земята си под наем?
Не на мен. На тези красавици.
Все пак, тя има право, изглеждат антиутопично.
По-скоро научнофантастично, ако питаш мен.
Не ме гледай така. Идеята беше твоя.
Знам. Но също така знаех и какво ще каже тя.
Че сме овцевъди и това сме и винаги сме били.
И че те ще унищожат пейзажът, който тя е изградила с баща ми.
Не напълно. - Просто ми трябва подходящ момент.
Добре, но те няма да чакат още дълго.
Просто ще предложат договора на някой друг.
Да мина ли следващата седмица?
Да. - Добре.
Ще се видим ли на пристанището този уикенд?
В 14:00 часа? Лили иска Тийгън да дойде.
Не, имам много работа във фермата.
Ще дойдем. - Добър човек. До скоро.
"Ето я, самотна в полето,"
"Йон, самотната девойка от планините!"
"Жъне и пее сама."
"Спри или нежно премини!"
Мамо?
Здравей, приятел. Къде си тръгнал?
Никъде, и лапата не си помръдна, за да ми помогне.
Хубава стена.
Построена е в стил Корнуол. Между камъните се слага кал,
за да могат растенията да поникнат между тях.
Очарователно. - И много досадно.
Работя по нея от година, а не съм поправил и половината проблеми.
Звучи ми като моето изследване.
Пълна бъркотия, а?
А какво те води насам?
Просто да се разтъпча, да поразмишлявам.
Размотавам се.
Искаш ли помощ?
Предпочитам да строя стена,
отколкото да си блъскам главата в такава.
Добре, но ще се изцапаш.
Няма проблем, имам си пералня.
Лукс.
Ето.
Използвай това. - Благодаря.
Значи си професор по литература?
Кой те насочи към това?
Майка ми и баба и дядо ме запознаха с класиката,
когато бях някъде на възрастта на Тийгън.
За това ли носиш всички онези книги със себе си?
Те са за изследването ми за Уърдсуърт.
О, футболистът. - Поетът. Той е англичанин.
Не ми казвай, че не си го чувал. - Разбира се, че съм го чувал.
"Природата никога не предава сърцето, което я обича."
Мик Джагър.
О, престани.
А...
Защо тук?
Защо от целия остров избра това място?
Тази ферма?
Защото тук е израснала майка ми.
Шегуваш се.
Не, вярваш или не, баба ми и дядо ми, Пат и Колин Пенбърти,
са тези, които са продали фермата на твоите родители.
Това е невероятно.
Винаги сме искали да дойдем тук, мама и аз.
Така ли? - Да.
Планирахме го, но времето просто....
Изтече.
Тя почина миналата година.
Много съжалявам. - Аз също.
Аз самият съм израснал тук
и мога да кажа, че е била късметлийка.
Това е красиво място.
Тук ли си живял цял живот?
Не, бях в университет в Лондон.
Имам магистърска степен по бизнес.
Всъщност, работих на световните пазари.
Основно фючърси.
И си се отказал, за да се върнеш и да обработваш земята?
Много романтично от твоя страна.
Не, върнах се, за да помагам на майка ми.
Няма да си го признае, но тя е по-стара, отколкото си мисли.
И да...
За съжаление, работата е повече от това, с което мога да се справя.
Тогава трябва да побързаме.
Здравей, Гуен, съжалявам, че отново пропуснах обаждането ти.
Бях навън и строях каменна стена.
Ще ти разкажа, когато се свържем,
а до тогава, ти гониш. Добре, чао.
Здравей. Всичко наред ли е?
Баба каза, че трябва да си довърша домашните, преди да тренирам
и може би ще ми трябва малко помощ, ако може.
Разбира се.
Става въпрос за една глупава кратка поема
но всяка година карат две деца да ги прочетат на фестивала.
Говорила ли си вече с учителя си за нея?
Трябва да ги прочетем пред целия клас, така че не, още не.
Поисках да съм последна.
Ще се радвам да я погледна.
Не съм написала много.
Няма проблем.
Това е засега, хубава ли е?
Няма хубаво и лошо, когато създаваш творба.
Така казва баща ми.
Съгласна съм с него.
Опитвала ли си с мисловна карта?
Не знам какво е това. - Това е много полезен инструмент
и ще се радвам да ти покажа.
Добре.
Но сега трябва да отивам на тренировка, може би утре?
Аз ще съм тук цял ден, когато кажеш.
Благодаря. Чао. - Чао.
Здравей, Лили!
Вече използваме семейната врата, така ли?
Съжалявам, аз не исках...
Не, не, не. Не се притеснявай.
Технически си наш гост, предполагам.
Как мога да съм ти полезна?
Съжалявам.
Благодаря, г-жо Картър.
Даниел върна ли се от полето?
Това момче прави каквото иска, когато иска.
Може ли да попитам защо?
Имам въпрос към него.
Заради квартирата ли е?
Казах му, че хората ще очакват изискан курорт.
А не стая в стара мелница.
Не, всъщност... Става въпрос за Тийгън.
Имаш въпрос за моята внучка?
Не, не точно, аз...
Намерих тетрадката й.
Благодаря.
Сигурна съм, че много ще се зарадва.
Това ли е всичко? - Да, това е всичко.
Много добре. - Добре.
Даниел?
Даниел! Добро утро.
Не очаквах да те видя толкова рано сутринта.
Ранното си размотаване ли правиш?
Всъщност, исках да те попитам нещо.
Тийгън затруднява ли се с четенето и писането напоследък?
Защо казваш това?
Помоли ме да й помогна с една поема.
Не е трябвало да те притеснява, съжалявам.
Не, сама й предложих. Но забелязах тетрадката й
и видях нещо, което ме притесни. - Как те е притеснило?
Мисля, че показва признаци на дислексия.
Споменавал ли е нещо учителят й?
Само, че може да има нужда от допълнителна помощ с четенето.
Преживя трудно преместването и малко изостана.
Преживя повече от необходимото,
но тя е умна, справя се чудесно с рисуването.
В това има логика, защото повечето хора с дислексия
са много интелигентни.
Тъй като се отличават в други области,
може да бъде наистина трудно да се забележи.
Майка ми имаше дислексия. Било й е много трудно като дете,
но се е научила как да се справя.
Виж, съжалявам за майка ти,
но мисля, че малко преувеличаваш.
Знам, че звучи страшно, но има хора, които са специалисти в това.
И ще се радвам да помогна.
Благодаря, но всичко е наред.
Самсон, ела.
Хайде. Хайде.
Красиво е, Тийгън.
Как се нарича? - Могъщият Самсон.
Чудесно.
Защо не го напишеш отгоре?
Е, изборът си е твой.
Ти си художникът.
Сега се връщам.
Е, какво мислиш?
Мисля, че професорската си пъха носа там, където не трябва.
Ами, ако е права?
Може би поне трябва да я заведа на лекар.
Това е последното, което й трябва.
Какво означава това?
Тя вече изтегли късата клечка.
Що за майка изоставя детето си?
Предупредих те за Катрин от самото начало,
че не е подходяща за теб. Но ти не ме чуваше.
Искаш да предъвкваме проваления ми брак или да говорим за Тийгън?
Ще завием Поли,
ще завием и Лейни и Дъги. Лека нощ, лека нощ, лека нощ!
И теб. Ето така.
Хей.
Защо не ми каза, че ти е трудно?
Не исках да се тревожиш.
Не се тревожа.
Това лицето на разтревожен човек ли е?
Знаеш, че можеш да ми казваш всичко.
Ние сме един отбор, нали така?
Добре, тате.
Джос ще ми помогне ли с поемата?
Джос е гостенка и не трябва да я притесняваме.
Но ще говоря с учителя ти
и ще оправим нещата в училище.
Имаме план, нали така?
Харесва ми да си говоря с нея, тя е много приятна.
Да, приятна е.
А сега заспивай!
Не ме гъделичкай!
Не бих се осмелил!
Добре.
Маха ли се?
Кое? Дислексията?
Не, не се маха,
но можем да направим много, за да се чувстваш по-добре.
Добре.
Обичам те.
И аз те обичам.
Тийгън няма много приятели, откакто сме тук.
Но наистина те харесва.
Не знам срещу какво точно сме изправени, но...
Искам да й помогна по всички начини.
Дали предложението ти още важи?
Разбира се.
Лека нощ, тогава. - Лека нощ.
Харесва ми какво казваш тук.
За реката? - Да, как тя те прави щастлива.
Искаш ли да опитаме с мисловна карта,
да видим как ти звучи? Да започнем от тук, искаш ли?
Изтичах до реката.
Добре, добре. Продължавай.
Не си спомням какво следва.
Следва това, което ти искаш да следва.
Знаеш ли какво правя, когато се затрудня?
Пея.
Добре де, не много добре.
Но ми помага да намеря ритъма в думите,
за това се опитвам да изпея поемите.
А понякога...
Ги танцувам. - Наистина ли?
Да, разбира се, помага на думите просто да се излеят от теб.
Искаш ли да ти покажа?
Добре, ще го направя, но само за теб. Готова ли си?
"Излязох сама"
"За да изпея песен или две"
"Обичам някого"
"И ти знаеш кой"
Глупаво е, но искаш ли да опиташ?
Да.
Добре.
"Изтичах до реката"
"За да се поплацикам"
"После се качих на хълма"
"Какво ли има там?"
"Когато се качих на върха"
"Стигнах небесата"
"И тогава разбрах"
"Че мога да летя"
Да! Виждаш ли?
Не е нужно писането да е трудно.
То трябва и да е забавно.
Каза жената, която предпочита да поправя гранитна стена,
вместо да пише изследването си.
Съжалявам, не исках да ви прекъсвам.
Не, няма проблем. Мисля, че приключихме.
Нали, Тийгън?
Освен това, трябва да се връщам към моето писане.
Все още съм забила.
Опита ли да танцуваш?
Не мисля, че ще ми помогне, но трябва да опитам.
Трябва ти пирожка. - Да!
Всъщност, Феликс и съпругата му Изабел, ще водят дъщеря им Лили
на пристанището за кукленото шоу. След това ще има пирожки.
Трябва да дойдеш.
Да! Трябва. - Всъщност не трябва.
Но една смяна на пейзажа може да ми се отрази добре.
Но ще остана само час.
Съгласни сме. - Добре.
Добре, но какво е пирожка? - Сега ще ти кажа...
Зад теб! Зад теб!
Радвам се да те видя пак, Джос.
Харесва ли ти Корнуол?
Красиво е, от това, което съм видяла.
Преживяла си г-жа Картър? - Внимавай!
Не му обръщай внимание. Аз съм Изабел.
Невероятно толерантната съпруга на Феликс.
Приятно ми е да се запознаем.
Изабел ръководи маркетинга на литературния фестивал.
Да се надяваме, че си чувала за него.
Разбира се, майка ми е израснала тук, ходила е като дете.
Така ли?
Да, дори е била доброволец на фестивала, когато станала на 20.
Участвала ли е?
Не и със своя творба. Самата тя не беше добър писател,
но е знаела всички големи творби
и е рецитирала една на фестивала.
О, прекрасно. Как се казва тя.
Сигурна съм, че майка ми я помни.
Тя помни всичко останало. - О, млъкни.
Карол Ламбърт.
Е, Карол Пенбърти е моминското й име.
Звучи ми познато, но ще я попитам.
Джос е професор по литература от романтизма. Има връзка.
Чудесно. Романтизъм, а?
Самият Дани е безнадежден романтик.
Така ли е?
Никога не отговарям на такива въпроси на празен корем.
Е, майката на Аштън ще заведе момичетата на сладолед.
Точно така, а това означава само едно, нали?
Към кръчмата. Хайде.
Как изобщо са се сетили за това. Гениално е.
Миньорите на калай са ги взимали в мините със
и никога не яли коричката, защото ръцете им били мръсни.
Никога не съм знаел това? - Наистина ли е било така?
И така, каква е присъдата? Традиционен или зеленчуков?
Традиционен, определено.
Цялото месо и зеленчуци в една хапка. Няма как да сбъркаш.
Остава ли за понеделник? - Топографът? Да.
Трябва ли да говорим за работа? Толкова добре си прекарваме.
Не е нужно да решаваш все още, но трябва да знаем
колко от земята си ще дадеш, ако решиш.
Кой иска още бира? - Да, аз.
Всъщност, аз трябва да вървя. Достатъчно се размотавах.
Да, да си вървим. - О, не. Няма проблем. Ти остани.
Забавлявай се. Аз мога се прибера сама.
Само ме насочи в правилната посока.
Добре, дойдохме по по-прекия път.
Ако искаш по-живописна версия,
просто завий на ляво, няма как да пропуснеш.
Много е лесно.
Добре. Благодаря.
Довиждане. - Довиждане.
Хей, Джос.
Благодаря ти за днес с Тийгън.
Няма проблем. Можем да направим и други неща.
Сигурна ли си, че не искаш да останеш? Феликс ще черпи.
Мисля, че трябва да се прибирам. - Добре.
Поеми на ляво, по-красиво е.
Кандидатите вече са четирима.
Четирима, как да се съревноваваме с четирима?
Не исках да те тревожа, просто мисля, че трябва да знаеш.
Какво ще правя?
Имам само седмица да направя това, което искат.
Изследването ти? То е безупречно.
Има нужда само от хубава редакция.
Ще се справиш. - Ами, ако не успея?
Джос, знам колко много означава това за теб
и честно казано ти си най-добрият преподавател, който имам.
Не искам да те изгубя.
Всичко по реда си. Подготви изследването.
Когато се върнеш, ще видим какво още можеш да направиш,
за да впечатлиш борда.
Добре.
Пак ще говорим.
Ще премине.
"И в най-шумния час на живота шепне непрестанната любов към теб,"
"самоуспокоение и монолог на сърцето."
Казах ти, Алекс е най-добрият топограф в страната.
И какво мисли той?
Поне 40%.
За да задоволят турбините контракта, но щом се появят...
Сами се грижат за себе си? - Гарантиран приход.
Поне докато има вятър,
а в Корнуол винаги има вятър.
Какво още ти трябва от мен? - Нищо, просто отговор.
В края на седмицата?
Алекс!
Вече идваш, добре.
От кога стоиш там? - Достатъчно дълго.
Мамо! Нека поговорим.
Защо? Ти изглежда вече си решил и заради двамата.
Съгласихме се, че аз ще поема фермата.
За да я запазиш, не да я раздробяваш.
Не разбираш срещу какво съм изправен.
Ако работата е прекалено много за теб, наеми някой.
Не е толкова просто.
Пазарите се променят. Англия се променя, целият свят се променя.
Ние не можем да продължаваме да стоим в миналото.
Съгласих се на легло и закуска.
Това не ти ли е достатъчно? - Не.
Правя всичко по силите си.
Обещавам, няма да взема решение, без одобрението ти.
Хубаво.
Отивам до заливчето. Ще гледаш ли Тийгън?
Веднага идвам.
Заета ли си в момента? - Не, не и в момента.
Ела на разходка с мен. - Всъщност, сега не съм заета,
но наистина трябва да се върна към доклада.
Толкова съм изостанала и невдъхновена.
Как беше онзи стих от Уърдсуърт?
Написал е много, кой по-точно?
Онзи, който ми цитира.
"Природата никога не предава сърцето, което я обича."
Точно така. Защо не излезем сред природата?
Вчера опитах, но тя не беше много гостоприемна.
Това не ми прилича да е тя.
Може би ти трябва правилно представяне.
Като втори пилот?
Не знам какво означава това, но ако дойдеш с мен, тогава да.
Честно казано, компанията ти би ми се отразила добре.
Чувствам се ужасно в момента.
Можеш да седнеш отпред.
Само да си взема палтото.
Радвам се, че те отмъкнах от онзи доклад.
Моля те, не ми го припомняй. Достатъчно виновна се чувствам.
Извинявай. Почти пристигнахме.
Чакай, това място ми е познато от старите видеа на мама.
Наистина?
Тя постоянно говореше за това.
Качвала се е на върха и стояла там часове наред като малка,
чакайки залеза, четейки.
Снимала е. Това я успокоявало.
Да, имаме хубав залез.
Още малко остана.
Не ми изглежда безопасно.
Идваш ли?
Ще премине. Ще премине.
Добре ли си?
Подготви доклада. - Ами, ако не успея?
Всичко е наред. Ще премине.
Почти пристигнахме. - Не мога.
Разбира се, че можеш. Ще се справиш. Просто слез по пътеката.
Не, не мога.
Добре, ще се върнем.
Съжалявам за онова там.
Няма за какво. Не трябваше да те притискам.
Справям се с пристъпите на тревожност от малка.
Колко малка?
Започнаха, когато бях на 9.
Участвах в автомобилна катастрофа с баща ми. Той загина.
Много съжалявам.
И преди това бях сдържано дете,
но след това страхът просто...
Просто се вкорени в мен и никога не ме напусна.
Майка ми винаги ме е насърчавала да продължавам, да рискувам.
Всъщност, тя все още го прави.
Цялото това пътуване е подарък за рождения ми ден от нея.
Кога е бил рожденият ти ден? - Предстои. Следващата събота.
О, страхотно! Някакви планове?
В момента са тихо да съзерцавам хода на живота си,
дали бе грешка, че дойдох тук, когато трябва да се фокусирам
върху професионалните си цели.
Това преди или след тортата за рожден ден?
Ето това исках да ти покажа.
Защо това ме прави толкова щастлива?
Знам, че обичаш да четеш,
но при теб метаморфозата е пълна.
Какво те прави това? Книжна пеперуда?
Ако ме наречеш зубър, няма да имам нищо против.
Обожавам този цитат от Оскар Уайлд:
"Това, което четеш, когато не се налага,"
"определя това, което ще бъдеш."
За тези от нас, които нямаме диплома по английска литература,
какво означава това?
Това, с което избираш да запълниш ума си,
има огромно влияние върху това кой си като човек.
Човек е това, което чете. - Най-общо.
Това е плашещо. На къде е секцията за комикси?
Ще запазя маса в любимото ми кафене.
Би ли си избрала подарък за рождения ден от мен?
Няма нужда да го правиш. - Знам, но съм англичанин,
да си джентълмен ми се получава естествено.
Бабо! Вкарах...
Не с обувките вътре, скъпа.
Вратата!
Добро момиче.
А сега, какво искаше да ми кажеш?
На тренировката днес вкарах гол.
Това е прекрасно! - Къде е татко? Искам да му кажа.
В момента, баща ти е на вън. - Добре, тогава ще кажа на Джос.
Опасявам се, че той е на вън с Джос.
Мисля, че я е завел до залива.
Съжалявам, скъпа. - Няма проблем, харесвам Джос.
Така ли?
И татко я харесва. Сигурна съм.
Така ли било?
Не знам дали си пада по нея, но определено я харесва.
Ти какво мислиш?
Уверявам те, не знам какво да мисля.
Хайде, отивай към банята.
Не те искам миризлива на вечеря.
Нямам търпение да я прочета, веднага щом имам възможност.
Благодаря. - Няма за какво. Още чай?
Ако не трябва да се връщаш.
Скоро, но съм късметлия. Майка ми е страхотна баба.
Добър отбор сме в отглеждането на дъщеря ми.
Тийгън ми сподели, че сте само двамата. Сигурно е трудно.
Това да не е хитър начин да попиташ дали съм обвързан?
Не,
но след като го спомена.
Не съм и е така от дълго време.
С Катрин се срещнахме в Лондон.
Оженихме се след дипломирането, против желанието на родителите ни.
Бях в бизнес колежа, когато Тийгън се роди.
И нещата бързо се промениха.
Родителите й я отрязаха и започнахме да се караме.
Много.
Беше трудно.
Един ден се прибрах след класове, а Тийгън беше с детегледачка.
Никога повече не я видях.
Просто си е тръгнала?
Остави бележка, че това е твърде много за нея.
И...
Тийгън не я помни, за щастие.
В нейното съзнание, винаги сме били само двамата.
Много съжалявам.
Недей.
Това е в миналото.
Където му е мястото.
Имаш невероятна способност да живееш в настоящето.
Аз постоянно мисля какво се е случило преди
и се притеснявам какво ще се случи в бъдеще.
Животът е твърде кратък, за да си причиняваш този стрес.
Можем само да се справяме с проблемите пред нас
и да избираме това, което ни носи най-много радост.
Това е красиво.
Оригинална мисъл на Картър. - Така си и помислих.
Добре ли си?
Разговорът за "радост" и "четене" ме замисли за Тийгън.
Тя ще се оправи.
Предстои ми среща с учителката й.
Може ли и ти да дойдеш?
Караш ме да се чувствам много по-комфортно.
Разбира се.
Днес ще опитаме нещо малко по-различно.
Ще ти прочета думите от една от любимите ми поеми на Уърдсуърт.
Кой е Уърдсуърт?
Уърдсуърт бил човек, който пишел забележителни поеми.
Ти ще слушаш думите,
а след това ще ги напишеш,
но с картини.
Звучи трудно. - Да, но е предизвикателство.
Както в сокера.
Искаш да кажеш футбола? - Да, да. Както във футбола.
Добре, ще опитаме ли?
Ето ти моливи.
"Скитам се самотно като облак."
Това е лесно.
"Реещ се високо над долове и хълмове."
Какво е дол? - Долина.
"Когато изведнъж видях тълпа, множество златни нарциси."
По-бавно! Не мога да рисувам толкова бързо!
Всичко е наред. Просто се опитай да не се страхуваш от думите,
слушай ги и мисли за това как те карат да се чувстваш,
за какво ти напомнят.
Мисли за текста на любимата ти песен.
Текстовете невинаги имат смисъл,
но са хубави.
Добре, продължаваме.
"До езерото, под дърветата, пърхащи и танцуващи от вятъра."
"Непрекъснати като звездите, които блестят и премигват"
"по Млечния път, те се простират в безкрайна линия по ръба на залива."
"Десет хиляди ме погледнаха,"
"вдигайки глава във весел танц."
Симптомите й бяха незначителни. Не бих го забелязала, ако не вече не го бях виждала.
Оценявам помощта, д-р Ламбърт.
Разбира се, ще трябва да направим пълна оценка,
започвайки с нашия трудотерапевт.
Виждах признаци, просто...
Мислех, че свиква с новия си живот тук.
Реших, че е просто някаква фаза.
Трудно се поставя диагноза, ако не знаеш срещу какво си изправен,
но ранното откриване е ключът.
Да, просто не искам да й слагат етикет.
Това няма да се случи тук.
Г-н Картър, няма смисъл да сме строги към себе си.
Отговорни само за това как да се справим с това,
докато Тийгън продължава напред.
Какво ще правим с фестивала? - Това зависи само от Тийгън.
Ако иска да прочете поемата си, чудесно.
Или може да прочете нещо друго, което й харесва. Или пък нищо.
За това също няма проблем.
Тя носи отговорността за това.
Тук няма етикети. Само подкрепа.
Проучване на земята на Картър
Не трябваше само учителката да решава.
Аз реших. Джос беше там само, за да помогне.
Не трябваше да я намесваш повече.
Беше правилен ход.
Всяка твоя идея е брилянтна, нали?
Само че не е. - Моля?
Винаги се водиш от сърцето си на цената на всички около теб.
Приключихме ли?
Ти като че ли не си.
Видях плановете ти.
Ровила си в нещата ми? - Беше ги оставил на масата.
Щеше ли да говориш с мен за това
или просто щях да се събудя насред апокалипсиса?
Все още нищо не е решено.
Тогава как ще обясниш хубавичката си карта?
Всичко е планирано, нали?
Това е просто как аз мисля, че... - Не искам да те слушам.
Ти ми обеща.
Представи си как би се почувствал баща ти, ако знаеше
какво ще направиш с фермата му.
И как би се почувствала майка ти, докато гледа как синът й
отдава сърцето си на друга жена, която предстои да си замине.
А след това ми каза да си избера книга за рождения ден.
Добре, стига ми толкова. - Кое?
Да живея чрез теб.
И аз искам да разглеждам стари книги с англичанин. Не е честно.
Той сладък ли е?
Това няма значение, защото той живее в Англия,
а аз заминавам в неделя.
Пак може да е забавно.
Забавно би било, ако се качиш на самолета и дойдеш на фестивала.
Това би било забавно.
Иска ми се. Знаеш, че ми се иска.
Готов ли е докладът ти?
Не, не, не. Не е.
Какво? Защо? Мислех, че е важен за теб.
Така е, или поне всички ми казват, че е така,
но всеки път, щом отворя лаптопа,
просто ме облива вълна от изтощение.
Прегаряш. Помниш ли Гарет? Човекът, който ме обучаваше?
Той просто напусна. Без работа, без план, без нищо.
Това е ужасяващо. - Или пък смело?
Избирам ужасяващо.
Тогава се зареди с енергийни барчета и се захващай с доклада.
Ако го направя, ще остана тук завинаги.
Обичам те. - И аз те обичам. Чао.
Здравей. Може ли да използвам принтера, моля?
Разбира се.
Съжалявам, че те притеснявам.
Няма никакъв проблем, стига да знаеш как работи.
Опасявам се, че аз съм твърде старомодна.
Аз също, вярваш или не.
Всъщност, за това ми и трябва.
Повечето хора предпочитат да си водят бележки на компютър,
но аз предпочитам хартиеното копие с червена писалка.
Трябва да видиш ръкописите ми.
Бележките ми приличат на йероглифи.
Вероятно е трудно да ги дешифрирам,
но просто така работя аз.
На бюрото в ъгъла е.
Благодаря.
Карол Ламбърт.
Тя направи резервацията ти, нали?
Майка ми.
Да.
Как е моминското й име?
Пенбърти.
Всъщност, тя е израснала в тази къща.
Баба ми и дядо ми са я продали на вас.
Би ли ме извинила за момент?
Разбира се.
Джос.
Имам нещо за теб.
Открих тази кутия преди година, докато разчиствах мелницата.
Мисля, че е оставена от твоята...
От твоята майка.
Приличат на някакви стари дрънкулки
и някаква опърпана книга.
Но тогава реших, че не мога просто да ги изхвърля.
За някой, те са истинско съкровище.
От баба ми за майка ми е.
Тя знаеше всички тези поеми, рецитираше ми ги.
Чудя се дали е знаела, че тази книга е тук.
Откакто тя почина, усещам...
Че нещо важно е изчезнало.
Продължавах да я търся,
сякаш тя просто се е скрила
и ако я търся достатъчно...
Мога пак да я открия.
Загубата е ужасно нещо.
Никога не изчезва напълно.
Тя толкова ми липсва.
Любов.
Тя все още е с теб.
Любовта й живее в теб
и ти я носиш в сърцето си.
Бих дала всичко, за да я видя пак.
Ще я видиш.
Ще те оставя насаме.
Остани колкото искаш.
Благодаря.
Присъствието на Любовта.
О, мамо.
Добре, срещата не би трябвало да е дълга.
Само ще те прегледат и ще се запознаеш с някои важни хора.
Добре.
Знам, че не е лесно.
Четенето ли? - Животът, като цяло.
Има толкова много емоции, в които трябва да се ориентираме.
Но...
Ти имаш мен
и можеш да говориш с мен за всичко, нали?
Знам, тате.
Да, и не съм само аз.
В живота си имаш толкова много хора, които те обичат.
Имаш Изабел, и Феликс, и Лили,
и баба, разбира се.
Можеш да говориш с всеки от нас за всичко, което поискаш.
Радвам се, че дойдохме тук.
Във фермата. - И аз, любов.
Добре, да отиваме и да им покажем от какво са направени Картър.
Хайде. Да го направим.
Някой все още работи? - Не, всъщност не. Здравей!
Здравей, Джос. - Не ли?
Да, в момента чета просто за удоволствие.
Надявам се, че е книгата за рождения ти ден.
Рожден ден ли имаш? - Утре е.
Чакай. Щом си почиваш, означава ли това, че си предала доклада си?
- Не. - Не?
Защото оттеглих кандидатурата си.
Мислех, че тя е целта ти.
Беше, но осъзнах, че всичко това е професионална сигурност.
Мисля, че бърках сигурната работа с безопасност.
Няма гаранции.
Животът е риск.
Мисля, че трябва да го приема.
Наистина?
Да. - Да.
Но не съм напуснала работата си, ако ме питаш за това.
Не.
Помолих да остана като доцент за момента.
Деканът вече ме попита дали искам да преподавам през летния семестър.
Е, мисля, че това решение заслужава празненство.
Тийгън... Имам нещо за теб. Ела.
Това е за теб. - Какво е?
Книга с поезия, която моята баба е подарила на майка ми.
Тя също имаше дислексия.
Майка ти ли?
Да.
Ще видиш знаците й,
как те е виждала поезията по различен начин от мен,
но по красив начин, който е изцяло неин.
Ще разбереш. Няма грешен начин.
Благодаря. - Няма за какво.
Отивам да кажа на баба. - Добре.
Благодаря ти.
Това не означава нищо. - И двамата знаем, че е всичко.
Знам, че така или иначе ще отидеш,
но...
Наистина искам да дойдеш с нас.
На фестивала?
С удоволствие.
Добре. Дадено.
Дадено. - Да.
Всичко ли е в теб?
Да. - Вече проверих два пъти.
Третият път е на късмет.
И помни, когато се качиш там, просто разбери как се чувстваш.
Хайде да вървим. Искам да съм отпред.
Ще се видим там. Трябва ми само минутка.
Нека е английска минута. Не американската интерпретация.
Разбира се.
Странно е, че все още ще говорите.
Синьор Бенедик, никой не ви отразява.
Какво, скъпа лейди...
О, има удивителен знак. Презрение!
...И вратата на сърцето ти.
Нека пътят се издигне...
Някога е имало ден, в който времето...
Загърбили проблемите, рамо до рамо,
вълкът и заекът поеха към морето
и единственото място, където можеха да тичат свободно.
И така, всички.
Остава ни още едно четене.
Здравейте. Написах поема за днес, но няма да я прочета.
Не беше готова.
Вместо това, ще прочета поема, която някой друг е написал.
Специална поема от един приятел -
„Присъствието на любовта“ от Самюъл Колридж.
„И в най-шумния час на живота,"
"там все още шепне"
"непрестанната любов към теб,"
"самоуспокоение и монолог на сърцето."
"Ти формираш моите надежди,"
"оформяш ме отвътре."
"И гледайки към небето,"
"което се огъва над теб,"
"благославям всеки, който ме накара да те обичам."
Справи се много добре!
Толкова се гордея с теб!
Трябва да благодариш на г-ца Ламбърт за помощта й.
Много благодаря.
Няма за какво.
Беше фантастична.
Нали знаеш, че това е любимата ми поема?
Нямах подарък за теб, за това исках
да прочета поемата на фестивала за рождения ти ден.
Баба ми помогна с картите, така че подаръкът е и от нея.
Беше съвършено.
А сега е време за торта.
Брилянтна идея.
Няма нужда от торта. - Имаш рожден ден.
Знам, но не е толкова важен. - Все пак, трябва да излезеш.
Всяка година трябва да се отпразнува.
А ти, малка госпожице, имаш свое парти, на което да присъстваш.
Отивай при съучениците си.
Да! - Да.
Аз ще я заведа. А вие двамата отидете някъде.
Тийгън, почитателите ти те очакват.
Да се поразходим? - Да, разбра се.
Все пак ти дължа торта. - Просто един глупав рожден ден.
Нямам нужда от нещо специално.
Тази гледка е достатъчна.
Ами ако аз искам да направя нещо повече?
Толкова много неща мога да ти покажа.
Бих искала, но...
Заминавам утре сутрин.
Не мога да повярвам, че минаха две седмици.
Тогава остани.
Не ме изкушавай. Трябва да се прибера у дома.
Тогава да празнуваме сега, тази вечер.
Мисля, че вече празнувам.
Тук.
На мястото, което тя винаги е искала да видя.
Фестивала, на който искахме да отидем.
По-лесно е, ако се върна сега.
Може ли поне да те изпратя до гарата утре?
Всичко беше толкова съвършено.
По-добре да прекратя това.
Това?
Прилича ми на нещо от 19-ти век. И не много обещаващо.
"Лъжеш във всичките ми многобройни мисли."
Хванете и мелницата, моля. Благодаря.
Ще ми липсваш.
И ти на мен.
Радвам се, че дойде да видиш това място.
И аз.
Не съм сигурна, че преживяването бе това, което искаше.
Бе много повече.
Прегърни баща си вместо мен.
Добре.
Благодаря.
Какво?
Трябва да ти кажа нещо.
Начинът, по който ти правиш чай, е много по-добър от моя.
Радвам се, че най-накрая се съгласи.
Благодаря.
Ами турбините?
Има ли шанс ти да се съгласиш за тях?
Трябва да решим. - Тогава, нека решим.
Те са отвратителни и шумни.
Ще бъдат на далечното западно пасище.
Шумът ще е минимален. - Ами овцете?
Какво за овцете? - Няма да им харесат.
Те ли ти го казаха?
Знам, че ти е трудно.
Но това е възможност, която наистина би ни помогнала.
Аз мисля, че трябва да го направим.
Много добре.
Давай.
Имаш благословията ми.
Сигурно се чувстваш така сякаш губиш всичко скъпо,
но ти обещавам, че никога няма да позволя това да се случи.
И аз обичам това място.
Както и Тийгън.
Правим го и заради нея, мамо.
О, ела.
Прости ми за думите.
Те бяха зли
и съжалявам за тях.
Баща ти много би се гордял с теб, момчето ми.
Ти си чудесен човек и отличен баща.
И заслужаваш да бъдеш обичан
от някой, който обича толкова силно, колкото ти.
Влакът за Падингтън тръгва след две минути.
Джос!
Здравей. - Какво правиш тук?
Трябва да ти попреча да се качиш на този влак.
Но аз... - Моля те, имам само 2 минути
да ти кажа това, просто ме остави да ти го кажа.
Дойде в Корнуол по много причини,
и знам, че аз не бях една от тях.
Аз съм виновен, че постоянно се разсейваше от доклада си
и не постигна онова, което най-много искаше.
Но, както е казал най-великият английски поет:
"Не можеш винаги да имаш това, което искаш."
"Повтарям: Не можеш винаги да имаш това, което искаш."
"Но, ако се опиташ, може да намериш..."
"Това, от което имаш нужда."
Точно така.
Не заминавай, Джос.
Използвай къщата като база. Обиколи света.
Напълни паспорта си.
Изяж всяко парченце шоколад, което намериш
и прочети всяка книга, която искаш, два пъти.
Ти си експерт по литература от Романтизма.
Не мислиш ли, че е време да направиш нещо романтично?
Имам живот в Бостън.
Апартамент. Приятели.
Един професор веднъж ми каза, че животът е риск.
Трябва просто да го приемеш.
Знаеш ли колко уплашена ще бъда?
Знам.
Но ще имаш най-добрият навигатор.
Добре.
Сигурна ли си?
Не.
Не съм, но блъскам главата си в една и съща стена от години.
Може да опитам нова посока.
Да видя как ще се получи.
Били ме закарал?
По прекия път или панорамния?
Ти как мислиш?
Една година по-късно
Осигурила си обяд с Дилън Търнър?
Децата толкова се вълнуваха, че той ще чете,
просто исках да се възползвам максимално.
С писателите, които събра, фестивалът ще стане много известен.
Радвам се, че мога да съм част от това.
Не колкото мен.
Но мисля, че не аз съм най-развълнуваният човек тук.
Знам, че в момента си много заета, но се чудих
дали имаш време да се разходиш с мен.
Винаги.
Превод - Дургов, Г