Влудяващ е, нали? Гласът в главата ти.
Безмилостен и вечно недоволен.
Какво е това? Лейла.
Боже! Жив си. - Да. Така е.
Само толкова ли? От месеци звъня и пращам съобщения.
Тялото ми иска да стане и да скита.
А аз дори не разбирам, докато не се събудя някъде.
Странно, нали? - Препоръчвам ти да го върнеш.
Ето, вземи. Странно. Извинявай, но...
Няма да повтарям. - Господи!
Няма да умреш.
Нека ни спася.
Не, не, не.
Там ли си?
Не?
Знаех си.
Здрасти. - Здрасти. Какво става тук?
Какво е това? - Казват, че е избила тръба,
но на мен не ми се вярва.
Гледахте ли записите от камерите?
Точно това щях да правя.
Добре. Май трябва да дойда с теб.
Може да имам някаква информация.
Добре. Идвай. - Да.
Не казвай на Дона, че съм те пуснал тук.
Виж сега. Трябва да те предупредя,
че това, което ще видиш направо ще те побърка.
Стига де. - Чуй ме.
Все едно си в зона 51. Лудост, човече.
Добре, добре. - Готов ли си?
Да. - Пускай записа.
Това ти ли си, Скоти? - Още съм си Стивън.
Да, аз съм.
Гледай сега. Идва.
Плачеш ли?
Мъничко. Да. Гледай, идва. Изчакай малко.
Чакай.
Колко да чакам?
От друг ъгъл. Да.
Да, това е. Чакай сега. Идва. Не, не, не, чакай.
Защо отиваш... Какво правиш, тъпак?
Не, чакай секунда. Идва.
Чакай, чакай. Само миг. - Ти си превъртял.
Не съм... Боже! - Човече!
Лари от поддръжката ще те убие.
Кълна се, че нещо ме преследваше. Като голяма хрътка...
Баскервилското куче? - Египетски чакал.
Беше чакал. - Не ти вярвам.
Боже, Боже!
Превърти, когато излизам. Като излизам.
Да, да, защо не. Ей сега.
Ето. Гледай. - Да, да...
Пак си ти, човече.
Това не съм аз.
Музеят няма намерение да повдигне обвинения срещи вас.
Добре. - Г-н Грант,
говорихме с колегите ви. - Така ли?
Напоследък ви е било трудно, нали?
Да, малко. - Отдавна поддържаме връзка
с определена група лекари.
Лекари?
Невероятни са.
Така ли? - Мога да уговоря среща.
Да, добре.
Изглежда... изглежда доста лъскаво.
Имат вид на добри слушатели. Нали?
Такива са.
Знам, че е клише, но...
вие не сте сам.
Да. Това е част от проблема, нали?
Преди да тръгнете... Извинете, но така е по протокол
Имате ли у вас някаква собственост на музея?
Не, не съм чопнал нищо. Кълна се, аз...
Не, нищо.
Да.
Ами... това е. Изритаха ме.
Не ги обвинявам. Аз съм вандал. Трябваше да ме арестуват.
Намерих скрити неща в апартамента си.
Кълна се. Не се шегувам.
Струва си да ги проуча, нали?
Ако успея да намеря склада,
може да успея да докажа, че не съм луд.
Е, приятел, благодаря. Благодаря. Чао.
Здравейте. - Здрасти. Добре ли си?
Да. Виж, човече, този е петият адрес, на който идвам.
Търся си склад. На името на Стивън Грант.
Ако не на Стивън Грант, може да е "Марк."
Нямам фамилия. Само Марк.
Би ли погледнал?
Знам, че звучи... - Разбира се. Номер 43, нали?
Не забравям лица.
Добре.
Господи.
Марк Спектър.
Стига бе.
Истински е. Напълно истински.
Бих казал, че си компас, но не показваш север.
Стивън, искам да ме слушаш много внимателно.
Марк? Ето го. Появи се.
Здравей, човече в огледалото. Чудех се кога ще се появиш.
Знам, че си уплашен. - Да, малко.
Знам, не трябваше да участваш в това.
Вярно? Малко е късно, нали? Какво?
Да не съм някакъв луд таен агент?
Малко по-сложно е. - По-сложно? Да не съм обладан?
Ти да не си демон, или... - Ти си в опасност,
а аз мога да ни спася, както беше снощи,
но не може да ми се месиш в работата.
Затова ето какво ще направим. Лягаш на леглото там
и си поспиваш добре. - Майтапиш ли се?
Да спя? Никога вече няма да спя. Чуваш ли?
Виж, не ми пука колко си готин.
Кажи ми какъв си. Какво си?
Сигурен ли си, че искаш да знаеш? - Да, по дяволите, да.
Служа на Хонсу. Аз съм негов Аватар,
което значи, че и ти си... донякъде.
Защитаваме слабите
и раздаваме правосъдието на Хонсу на насилниците.
Хонсу? Египетският бог на Луната? - Да.
Боже! Това е най-тъпото нещо, което съм чувал.
Една пържола изядох и вече откачам.
Боже. Имам пристъп на паника.
Сключих сделка с Хонсу. - Трябва ми болница.
Ти не трябва да се замесваш в сделката, Стивън.
Дай ми тялото сега, за да свърша и повече няма да ме видиш.
Искаш тялото ми? Да, ясно.
Какво ще кажеш за това, Марк. Взимам целия този сак
и отивам право в полицията.
Там ще ме заключат и така няма да нараня никого.
Да се надяваме, че ще ме натъпчат с достатъчно хапчета
и ти ще изчезнеш от главата ми!
Господи. Боже.
Върни го, глупако.
Марк? Къде беше?
Лейла?
Какво става? Това ли ти е фалшивата самоличност на Стивън?
Реших, че по телефона говориш кодирано.
Как ме откри? - Ти как мислиш?
Следих телефона. Когато го включи помислих, че ти трябвам.
Да, правилно. - Наистина трябваше
да ми дадеш знак, че си жив.
Мислих, че си в опасност, или отново отвлечен.
Но си повтарях: "Има костюм. Ще се оправи".
А после: "А, ако го хванат, преди да го е сложил"?
"Ами, ако не е в него"? Не стискай рамото ми!
Не знам къде да се хвана.
Все едно возя викторианска дукеса. - Къде да се хвана?
Видя ли в какво ме забърка?
Хич не е добре. Все още съм ти жена.
Сега е моментът да кажеш нещо. Каквото и да е.
В случай, че не е ясно... - Извинявай... жена ли каза?
Моя... ние сме женени?
Със сигурност вече никой не те преследва.
Стига преструвките. - Не се преструвам...
И престани с този акцент. - Ама аз така си говоря.
Добре. Слизай. - Не, не, чакай. Моля те.
Ще ти кажа всичко. Само ме закарай до жилището ми.
Просто ме прибери у дома.
Добре.
Тя не трябва да е тук.
Махни я оттук, Стивън. Не можеш да се справиш с това.
Просто си искам живота. - Да, разбрах това.
Не. Извинявай. Не говорех на теб, а на мен... нещо такова.
Това ли е жилището ти, Марк? - Аз съм Стивън.
Живееш ли с някого тук?
Не, не, не.
Това е апартаментът на майка ми.
Ясно. Значи пак си говорите.
Марселин Деборд-Валмор?
Да.
Да, да.
Любимата ми поетеса.
Не, тя е моя любимка.
Това е откачено.
Значи учиш френски и йероглифи?
Ами, да... всъщност не е толкова вълнуващо.
Йероглифите не са като език.
Повече приличат на... - Азбука.
Да, но трябва да знаеш древен египетски, за да ги четеш.
Например този тук... - Погребални ритуали.
Някой знае значенията им. Ти.
Удивително. - Да.
Извинявай, не го казах в...
Ти извинявай, но няма да се хвана на това, Марк.
Използвай какъвто си искаш акцент.
Хайде да приключваме. Изпрати документите, но не ги подписа.
Така ли? - Това е, което искаше.
Да погледна...
След всичко, което наприказва, че трябва да продължим.
Добре. Раз... развод?
Да. Правим ли го, или не?
Никога няма да се разведа с теб.
Какво правиш?
Виж, ти си прекрасна.
От друга страна този Марк е пълен глупак.
Не знам как да обясня какво се случва.
Стивън. - Не очаквам да ми повярваш.
Стивън, чуй ме. - Дори аз не си вярвам.
Мога само да опитам... - Правиш грешка.
Да ти покажа какво намерих. - Стивън...
Намерих го в чанта в склад. - Стивън, недей... чуй ме.
Между всякакви... - Веднага спри.
Неща, които... - Не показвай сака.
Най-интересното... - Ще я убиеш. Чуваш ли ме?
Най-интересното какво?
Ако покажеш скарабея ще си виновен, че ще я подгонят.
Нищо. - Нищо? Няма значение.
Какво има там? - Нищо... чакай...
Мили Боже.
Скарабеят, който показва гробницата на Амит?
За когото се борихме.
Не... - За какво е целият този цирк?
Да го задържиш за себе си?
Не. Кълна се... - След всичко, което...
Спри! Искаш да повярвам на всичко, а това е вътре...
в какво? Фитнес сак? - Вземи го. Може да го вземеш.
Да. Аз не го искам. Не го искам. Кълна се.
Аз не съм Марк Спектър.
Аз съм Стивън Грант. Продавач. Работех в сувенирен магазин.
Мисля, че съм в опасност
и вероятно ти си единствената, която може да ми помогне.
Моля те. - Наистина ли не помниш
защо търсехме това?
Приключенията ни.
Животът ни заедно?
Боже. Как ми се иска.
Стивън Грант, може ли да поговорим?
Боже. Идват за мен.
Защо? - Счупих тоалетната.
Да. Минутка само.
Стивън Грант?
Да? - Полицаи Фицджералд и Кенеди.
Да, секунда.
Здравейте.
Стивън Грант?
Така мисля, да. Искам да кажа - да.
Аз съм. 100% Стивън Грант.
Съжалявам. Имах лош ден.
Може ли да влезем?
Всъщност в момента не е... - Благодарим.
Има ли някой с вас? - С мен? Само рибката ми.
Да.
Значи... това...
Заради тоалетната ли е?
Защото вече... да. Уволниха ме.
И, да, това е...
Имам проблеми със съня.
От музея казаха, че няма да повдигнат обвинения
докато... докато си плащам вноските за ремонта...
Казаха, че може така.
Какво е това? - Преспапие.
Откъде го имаш? - От магазин за преспапиета.
Притежаваш открадната вещ.
Да, аз...
Не. Не е у мен. Не е тук.
Марк Спектър?
Това не е мое. - Много смешно.
Този тип прилича на теб.
Фалшив паспорт и крадец.
Мисля, че трябва да дойдеш с нас, синко.
Виж ти. Познай какво си имаме, Били.
Хайде кажи. - Съвсем сами заловихме
издирван международен беглец.
Не е... това е грешка. Не съм аз.
Марк Спектър е от екипа наемници,
които нападнаха онези разкопки в Египет.
Виж какво са сторили с археолозите.
Завързани и застреляни отзад в главата. Екзекутирани са.
Това е гадно, човече.
Не, не, не съм го направил. Не съм аз.
Разбира се, че не си ти, Стивън.
Мислех, че отиваме в полицията.
И защо така си мислеше?
Стой мирен сега.
Не.
Ехо! Извинявай, можеш ли да ми помогнеш?
Моля те. Отвлякоха ме...
И тя е от тях.
Господи.
Не се бори с мен, Стивън. Дай контрола.
Не, не, видях какво си сторил на онези хора.
Не е това, което мислиш. - Аз...
Никога вече няма да ти дам контрол над тялото си.
Никога. Чу ли ме?
Отлично те чувам Стивън Грант от магазина за сувенири.
Господи.
Съжалявам за чакането. Трябваше ни малко време
за да разберем положението ти. Имаш ли ключ?
Да махнем белезниците. Ето така.
Благодаря и на двамата.
Не са ли страхотни? - Да, супер са.
Добре. Не се учудвам, че везните не се подравняват.
Сигурно ти е трудно с всички тези гласове в главата.
Стивън Грант, Марк Спектър, Хонсу.
Интересно ми е дали Хонсу те избра за Аватар,
защото лесно би пречупил ума ти, или защото вече е пречупен?
Не, не съм пречупен.
Просто може би ми трябва малко помощ.
Точно така. Затова съм тук. Да помогна.
Какво? Виждаш ли го? Виждаш ли го сега?
Аз вече нямам тази привилегия. - Убий го!
Какво ти казва? Казва да ме убиеш, нали?
Откъсни му гръкляна! - Да.
Да знаеш, че не трябва да правиш всичко, което поиска.
Преди да се въодушевиш и да се правиш на герой,
искам да те разведа наоколо.
Спокойно. Без твоя помощ не може да направи нищо. Ела.
Най-голямата престъпност в града беше в този квартал.
Имаше толкова страдания и болка...
Добър вечер на всички. Беше сърцераздирателно.
Сега хората дори не заключват вратите си. Чувстват се в безопасност.
Чейс, това ли са доматите?
Отдава ти се. Браво. Благодаря.
Не искаш да кажеш на никого. Не.
Хората не обичат да чуват добри новини.
Предпочитат да се вкопчат в страха и болката.
Коза... - Какво? Да.
Всички ли говорите китайски? - Мандарин.
Стремим се да говорим три езика.
Учим се един от друг. Обменяме знания.
Гладен ли си?
Храната е безплатна.
Веган си, нали? - Да.
Аз също.
Опитай лещата. Сутринта е правена.
По рецепта на Виктор.
Благодаря, Виктор.
Той е от Юкатан и... Много е забавен.
Ето. Вземи.
Знам, че за теб е важно да постъпваш правилно.
Хонсу винаги примамва хора със силна морална съвест.
Ти нямаш съвест.
Не е нужно да го слушаш.
Често избухва и се държи като дете.
Другите богове не го уважават.
Може би затова е прокуден.
Наказвам само тези, които вече са сторили злина.
Аз съм истинската справедливост!
Какво казва сега? "Аз съм истинската справедливост"?
Можеш ли да го чуеш?
Вече не. Преди му бях Аватар.
Преди теб. Бях юмрукът на отмъщението.
Аз на нищо не съм юмрук.
Това е дребният американец, който живее в мен.
Това ли е Марк?
Супата е много добра. Прекрасна.
Хонсу наказва само тези, които вършат злини,
но възмездието му идва късно,
защото докато дойде юмрукът на възмездието,
хората вече страдат.
Амит прекрасно знае това. Изкоренява злото от корен,
отсъжда, преди злото да е станало.
Затова трябва да я възкресим. - Да...
Ама не е ли малко необмислено?
Да оставим да съди някаква жена крокодил?
Не трябва да се съмняваш в справедливостта й.
Амит ще освети пътят към доброто като изкорени злото,
което ни води до скарабея.
Той е нещо като компас.
Ще ни отведе до гробницата на Амит.
А там тя чака да бъде освободена.
Жестоките хора трябва да приемат нейната присъда.
А след техните писъци,
злото ще бъде изкоренено.
Стивън,
всичко е, за да стане
Рай на земята.
Е... скарабеят?
Не е в мен. - Не е ли?
Честно. Не е в мен. - Може би знаеш в кого е?
В Марк? - Не го прави.
Не казвай името й. Не предавай Лейла.
Просто ми дай тялото.
Няма. - Може ли да говоря с Марк?
Марк, какво ти обеща Хонсу?
Че това е последната ти мисия и после ще си свободен?
Повярвай ми. Хонсу е лъжец.
Всяка следваща е последна.
Ако Амит съди хората, преди злото да е факт,
не значи ли, че съди невинни хора?
Мисъл не може да е зло, нали?
Непрекъснато мисля как убивам шефа си,
но не го правя на дело. - Стивън...
А дете? Ще убие ли дете за нещо,
което може да направи след 30 години?
Радвам се, че го спомена.
Понякога лекарството наподобява на болестта.
Разликата между лекарство и отрова, е дозата.
Помисли за болен крайник.
Ужасяващата ампутация
е необходима, за да запазиш живота.
Извинявай, но детето не е болен крайник.
Извинявай, това... това...
Всички сте съгласни за... убиването на деца и...
Може би само аз не съм,
но теглих чертата още при детеубийството.
Знаеш ли какво е това?
Да, бастун. - Това е...
подаръкът на Амит за нейния Аватар.
Ясно.
В него се съдържа
частица от нейната сила.
Не искам да го използвам.
Не искам. - Ами не го прави.
Не мога да ти помогна. - Можеш.
Трябва да знам къде е скарабеят?
Къде е?
Скарабеят къде е? - Не.
Къде е скарабеят? - У мен.
Вероятно нямаш идея колко ценно нещо държиш в ръцете си.
Дай го на мен да го пазя.
Оправяй се с това, Марк. Оправи се! Оправи се!
Призови костюма.
Моля? Какво? - Призови костюма.
Призови? Какво говориш? - Костюмът. Призови го.
Костюмът? И опази това.
Така да бъде. - Хайде, бързо.
Махни се от нея!
Стивън!
Това беше страхотно.
Залости вратата.
Господи.
Ще умра в бърлогата на зъл магьосник.
Не, чуй ме. Чуй ме.
Казваш се Марк. Имаш костюм.
Виждала съм те. Извикай го. - Не.
Къде си? Трябва да се бием. - Пусни ме, Стивън!
Не. Спрете. И двамата! - Пусни ме. Няма време.
Моля ви спрете. - Чуй ме. Казваш се Марк.
Извади го! - Пусни ме. Пусни ме.
Пусни ме в теб, Стивън.
Къде си, по дяволите? Трябва да се биеш!
Моля ви спрете. И двамата спрете!
Ще се справиш. Сигурна съм.
Стивън...
Не мога, не мога.
Съжалявам. Не мога. Не мога да го направя.
Добре. Спокойно.
Ще намерим друг начин.
Хайде. Да тръгваме.
Чакал. Чакал. Чакал! - Какъв чакал?
Чакал. Чакал...
Призови костюма! - Костюм!
Трябваше да е по-зле.
Стивън, какво си облякъл, за Бога?
Не знам. Тя каза, че ми трябва костюм.
Церемониална броня от храма на Хонсу, а не полковник Сандърс.
Ама аз не знам как стават тези неща, човече...
Мисля, че ми стои супер.
Добре. Къде е скарабеят? - Скарабей... ами...
Какво е това? За какво са тези?
Всъщност са доста готини, а?
Харесват ми.
Изглеждаш различно.
Стой далеч от мен! - Чакай, какво...
Дай ми контрола, Стивън. Не можеш да се справиш с това.
Мисля, че мога. Махай се от нея.
Да, ти. Отвратителна грозотия.
На грешното място си, приятел. Сега си на мой терен.
Да, ела, ела ми. Точно така, ела.
Виж, виж тук.
Рея се като пеперуда, жиля като оса. Казвам се Стивън с "в".
Господи. Ето ти!
Какво?
Успях! Заковах те!
Лейла, Лейла! Видя ли?
Мислиш ли, че е получил пристъп?
Ами. Погледни го. Просто пияно конте.
Яки удари имаше, нали?
Огледай се.
Ако не позволиш да помогна ще има пострадали.
Добре. Направи го. Поеми контрола... засега.
Разкарай го оттук.
Хайде, хайде.
Така. Още мъничко. Пипнах те!
Не, не, къде е? Къде е?
Мамка му!
Извинявай, но това е мое.
Мога да ти предложа храна, дрехи,
но не може да задържиш това. Благодаря.
Иска ми се да живееш и да видиш света, който правим.
Така ли става?
Като си в мен?
Да.
Ужасно е. - Спокойно. Ти си добре.
Имам чувство, че не мога да мръдна. - Спокойно. Дишай.
Ще ти олекне.
Откога правиш това?
Не знам... отдавна.
Не изглежда така. - От дълго време.
Не го искам. Може ли да ми върнеш тялото?
Не мога така, Стивън. - Моля те.
Ще си го върна.
Съжалявам.
Успяваше да пазиш дистанция между нас, но нещо се промени.
Който контролира тялото става по-силен.
Отраженията помагат в повечето случаи,
но и с цялата си воля ще си просто муха на стената.
Не може да го направиш. Нямаш право да ме държиш в капан тук.
Цял живот... На среща не мога да отида.
Едва се грижа за златната си рибка.
Изгубих си работата заради теб. Винаги е заради теб.
Като паразит изяждаш части от живота ми.
Когато това свърши, когато си изплатя дълга,
кълна се, че няма да ме видиш и чуеш никога повече.
Обещавам. Нямаше да сме живи, ако не беше Хонсу.
А моето... слугуване, че цената, която плащам.
Какво слугуване? - Такова, от което целият съм в кръв.
Да, ама тази кръв е по моите ръце.
Съсипваш живота на хората и всичко, което докоснеш.
Нараняваш хора. Изостави жена си.
Не съм. Защитавам я. Не знаеш какво говориш.
Напротив. Видях го. - Хонсу я наблюдава.
Иска тя да ме замести. Няма да допусна това.
Лъжеш. Не ти вярвам. Изобщо.
Нараняваш хора. - Няма да го допусна до нея.
Млъкни! - Няма да нараняваш вече.
Няма да ти дам миг покой. Обещавам.
Млъкни! Млъкни! Млъквай!
Ти обеща, че той няма да се меси.
Знам. Аз ще се оправя.
Доказа, че не можеш. - Ще се справя.
Неблагодарен си, Марк. Променяш споразумението ни.
Когато те намерих беше труп.
Мислиш ли, че притежаваш това тяло?
То принадлежи на мен. - Ще намерим скарабея.
Късно е. Хароу го взе.
Значи ще намерим друг начин.
Първи ще стигнем до гробницата на Амит.
Знаеш, че те защитавам с всички сили.
Заслужаваш защита. - Ще направя всичко възможно
и после ще ме пуснеш.
Знам, че харесваш работата, която ти давам.
Нуждаем се един от друг. - Имахме сделка.
Нека ти напомня, че ако се разделим
може да не харесаш следващия ми кандидат,
която ти е толкова близка и скъпа.
Къде отиваме?
А ти къде мислиш, по дяволите?
Превод и субтитри: mia_one
ЛУНЕН РИЦАР