СИНЪТ НА ПТИЦЕЛОВА
Татко! Самал е дошъл!
Татко!
Прибирай се. Аз ще поема.
Самал дойде.
Есмар! Колко мило.
Станало ли е нещо?
Не одобряваш ли гостоприемството на хубавата си съпруга?
Имаш мъдра жена.
Така е, затова избра мен.
Защото мислеше, че можеш да й осигуриш приличен живот...
Ще си получиш парите.
Тази година. Както стана и миналата.
И всяка предишна година.
Но едва след седмица. Защо си дошъл?
И на мен ми трябва земята.
Арендата ти изтича следващата година,
но днес ще ти я изкупя
три пъти по-високо, отколкото изкарваш за година.
Вече може да купиш нещо хубаво на Йохана.
Къщата ни не се продава.
И по закон арендата ни може да се удължи
до 39 години, щом ми се роди син.
Син? Ти вярваш ли си?
Да, този път ще бъде син.
Йохана, син ли ще бъде?
Син ли ще е, Йохана? - Да.
Видя ли? После синът ми ще поеме арендата.
А после неговият син.
И неговият син след него.
И неговият син след него!
И неговият син!
Така му затворих устата! Аз и ти, Йохана! Аз и ти!
Есмар! Не се надувай.
Бог наказва високомерните!
Винаги сме почитали Бог! Време е и Той да го направи!
Чакай, чакай малко! Мисли за бебето ни.
Непрекъснато мисля за него.
Есмар...
Какво става? - Ти какво чакаш?
Моля?
Доведи Анна!
По-бързо! - Да, да, да.
Хайде, Анна!
Дишай, дишай.
Никога няма да имам деца...
Аз...
Всичко мина добре.
Тя е красива като майка си.
Наистина вярвах. Тялото ми така подсказваше, но...
Прости ми.
Как можа да ми го причиниш?
Мога да правя всичко като момче.
Знам.
Дали ще можем да продадем нещо днес?
Мислиш ли? - Да.
Това място хубаво ли е? - Да.
Есмар!
Вигдис!
Дали ще може... На мен ми е трудно.
Знам.
Как е Йохана? Времето й наближава, нали?
Всичко приключи.
Много е красива.
Ще се гордееш с нея.
Защо не мога да родя син?
Вероятно не можеш.
Или Есмар не може да ти го даде.
Какво искаш да кажеш?
Някои мъже и жени не си подхождат.
Имам книга, писана от уважаван лекар в Париж.
Казах ти, че ще си ги получиш навреме.
Ако не ми вярваш, преброй ги, докато съм тук.
Каква е тая наглост?
Знам, че е било момиче. Помисли си.
Предложението ми още важи, днес.
Но не и утре. Наздраве.
Ще имаме син, преди да свърши годината.
Ти докарваш само нещастие на Йохана.
По дяволите!
Боже мили... Помогни ни.
Тате? - Да.
Още ли си тъжен, защото се роди момиче?
Не, радвам се за сестрите ти.
Аз мога да правя всичко като момче.
Можеш. Но това няма да ни помогне срещу Самал и закона.
Днес ходих до Ливия.
Чела в някаква чуждестранна книга, че е нещо естествено.
Някои мъже и жени просто не си подхождали.
Някои не могат да имат деца,
на други им се раждат само дъщери или само синове.
Също като с овцете ни.
В книгата пише ли чия е вината?
Невинаги е една и съща. Трудно е да се каже.
Тя каза ли какво може да направим?
Защо не ми отговаряш?
Има само два начина.
Единият е да потърсиш друга жена и да опиташ с нея.
Не, Йохана.
Ти си моята жена и винаги ще бъде така.
А другият начин?
По-добре сам говори с Ливия за това.
Лека нощ.
Днес ще ходя сам? - Но защо?
Ще правя нещо, което не е за деца.
Трябва да ми помогнеш с месенето. - Искам да съм с татко!
Хайде, ела.
Есмар!
Есмар! Да не спиш прав?
Къде е дъщеря ти днес? - Помага на Йохана.
Трудно ще бием французите тази година.
Това исках да те питам. На нас ни трябва още един човек.
Като кажа, че спирам, значи спирам.
Ако си с нас, може да победим.
Стар съм вече...
В най-добрата възраст си и си силен като бик.
Ти да не си глух?
Извинявай.
Есмар!
Днес не искам нищо от теб. Довечера ще сервираме риба.
Йохана ми каза, че сте говорили за някаква книга.
Да?
Може ли да поговорим?
Мини през гостилницата ми, като свършиш днес.
Пита дали имаш по-бели кожи.
Един момент, ще потърси.
Ето така трябва да стане. Пипни го.
Трябва да го знаеш, ако ще се омъжваш.
Няма да се омъжвам. Ще си остана при татко.
Отивай да помогнеш на сестра си с водораслите.
А като си дойде баща ти, да знаеш, че ще му кажа.
Заминавай!
Такова удоволствие е да те гледам!
Вече ти платихме. Есмар ще се прибере скоро.
Живот ли е това за най-красивата жена на острова?
Аз си избрах този живот.
Има слухове, че мъжът ти си търсел жена да му роди син.
Лъжеш.
Хубаво е, че си вярна на мъжа си.
А ако той не ти е верен? - Знам, че не е така.
Не ми се иска моята Йохана един ден да остане сама.
Вече не съм "твоята Йохана". Минаха десет години.
Дай свобода на Есмар, за да си получи сина, който му трябва.
И освободи себе си...
... за хубавия живот с мен, който заслужаваш.
Ние ли?
Да, и дъщерите ти.
Ще се грижа за всички ви.
Как ти звучи това?
Ужасяващо.
Кое е ужасяващото? - Да съм близо до теб.
Помолих те за прошка.
И пак те моля.
Бях прекалено груб с теб...
Стигнах прекалено далеч.
Би ли си тръгнал, моля те?
Не съм ли достатъчно добър?
Не съм ли достоен за теб?
Какво ми е? - Точно това, което ти казах.
Някой ден ще ме молиш да те взема.
Никога.
Ливия!
Ливия?
Добър ден. - Добър ден.
Тук ли е Ливия? - Да, вътре.
Есмар! Стига.
Аз... съжалявам. - Моля.
Живеем във вълнуващи времена, Есмар.
Има много образовани хора, които обясняват
как и защо правим всичко.
Ние сме просто хора.
И изглеждаме почти еднакво под дрехите си.
Светът е голям,
но и там се случват същите неща.
За това пише в тази книга. Ето тук.
А пише ли...
... как да се зачене син?
Как да сме сигурни?
Няма нищо сигурно,
но ако сториш каквото препоръчах на Йохана, има някаква надежда.
Какво?
Какво си казала на Йохана?
Тя какво ти предаде?
Че имаш книга, в която пише какво да направим.
Какво да направи Йохана.
Но трябва да се съгласиш за друг мъж.
Каквото и да се случва в света, щастието ми е в Божиите ръце.
Амин.
Лека нощ.
Татко защо не се прибра?
Ще си дойде. След малко. Заспивай, а той ще те събуди.
Вие скарани ли сте?
Не, защо си помисли така?
Вече не се прегръщате.
Така ли? - Да.
Значи трябва да се постараем.
Да, моля те.
Лека нощ.
Как си? - Чудесно... Добре...
Есмар, ела с мен...
Не, Алма.
Но аз... - Не.
Време е да се прибираш.
Аз командвам!
Прави каквото ти казвам!
Натам отиваме!
По дяволите!
Есмар! Есмар!
Есмар, какво стана?
Прости ми, Йохана. Прости ми.
Прости ми. - Да, да, добре.
Прости ми.
Хайде, тръгвайте.
Татко много ли е болен? - Само е малко уморен.
Много е уморен.
Получаваш си заслуженото.
А по каква причина се напих? Ти защо не ми каза?
Идеята е на Ливия, не моя.
Иска да ни помогне. Но трябва да решим заедно.
Няма как да стане, ако само единият е съгласен.
Ти искаш ли? - Не.
Но какъв избор имаме?
Това е последният ни шанс.
Но няма как да сме сигурни...
Напротив.
Ако го направим както всеки път.
А после как ще гледаме този мъж в очите?
Не е нужно да е тукашен.
Не може и да е просто случаен.
Трябва да е силен и красив мъж.
Някой като мен. - Точно така.
Няма да е лесно.
Не, никак.
Но е разумно. - Да.
Пак сте щастливи, нали? - Да.
Не може ли тогава да се прегърнете?
Тичайте и намерете хубави места.
Не, благодаря, за мен не.
Не ми понася много.
Наистина е така. - Няма нужда да го изпиваш наведнъж.
Но глътка шери ще ти помогне да си по-отворен в такъв ден.
Наздраве. За това да намерим подходящ мъж.
Трябва ли да е определен тип?
Трябва да е като мен. - И да не е от тук.
Днес ще има много идващи отдалече, които повече няма да се върнат.
Избери си когото искаш и аз ще уредя останалото.
Ливия!
Скъпа Ливия.
Успех. - Благодаря.
На какво се смееш? - Смея ли се?
Да, правиш така.
Не, не е много удобно. Доста трудно е.
Нямам овча кожа.
Скъпи съграждани от Фарьорските острови.
Дания гледа на нас с бащинска гордост.
Вие сте силни и трудолюбиви
и на суша, и по море.
Но светът е изпълнен с несигурност.
Какво крие бъдещето за тези красиви зелени острови?
Вие може обаче да стоите с високо вдигнати глави.
Ще гребете с лодките в днешното състезание,
както сте правили много пъти преди.
Но всяка лодка има нужда от капитан,
който да поддържа курса.
А Дания ще е капитанът, който ще ви отведе до победата.
Дания никога няма да ви предаде.
И с това обещание, нека днешното състезание да започне.
Нека най-добрите победят.
Ура! Ура! Ура!
Забелязахте ли някой подходящ наоколо?
Да, видяхме.
Онзи мъж. - Кой?
Този. Той е добър мъж.
Кой? - Твоят капитан.
Арман?
Каза да си изберем когото поискаме.
Да, но...
Щом е добър за теб, значи е подходящ и за Йохана.
Нали така?
Напълно подходящ е.
И кога мислите, че може да стане?
В момента сме тук.
По-добре да приключваме.
Съгласна съм с теб.
Но трябва първо да го попитам. Може да иска...
Точно така. Ти ще го уредиш.
Обеща ни.
Може ли да изчакаме в твоя апартамент? Сега?
Може ли Алма да наглежда децата?
Сериозно ли говориш?
Но, скъпа... Наистина ли искаш това?
Не. Но всъщност - да.
Обещах да им помогна.
Някога Есмар ми спаси живота.
Това може да спаси неговия.
Но не е сигурно, че ще бъде момче.
Дори аз да... - Знам. Те също.
Но това е последният им шанс.
Ще го направя...
... но само защото много те обичам.
Погрижи се добре за моя капитан.
Много обича така.
Ти си...
- Готова за среща с капитана.
"Добре дошла. За мен е голяма чест."
Наздраве.
Няма нужда да го изпиваш наведнъж. - Тихо.
Ливия!
Благодаря.
Сега всичко е в Божиите ръце. - Да.
Благодаря ти.
Аз ти благодаря.
Лека нощ. - Лека нощ.
Йохана и Есмар ме питаха как може да ти се отблагодарят.
Ако е момче, може да го кръстят Франсоа.
Франсоа? Без да тръгнат всякакви клюки?
Ти си мъдра, знаеш какво е най-добре.
Обещай да ми пишеш и да ми кажеш какво се е случило.
Обещавам.
Кога ще дойдеш пак? Нека е по-скоро.
Ще идвам при теб винаги когато мога.
Знаеш го.
Самал. Добре дошъл.
Много мило, че дойде.
Ние свършихме своята работа.
Сега ти - своята.
Трябва да прехвърлиш арендата на сина им за следващите 39 години.
Такъв е законът.
Най-после още един мъж в къщата.
Да, ще станеш истински мъж.
Йохана и аз сме ви дълбоко признателни.
Благодарности от гордите майка и баща.
И гордата Дания.
Знам, че няма голямо доверие в управлението ни.
Но Дания е майка, на която може да вярвате.
Наздраве за Дания! - И за сина!
За бога, да. И за сина. Успех!
Как може да се отплатим на капитана?
Може да го кръстите Франсоа. Означава "французин".
Но какво ще кажат хората?
И тук имаме подобно име.
Какво ще кажете за "Франс"?
Чудесно. Кажи на капитана, че така ще кръстим сина си.
Ще се зарадва ли? - Да, много.
Аз ще остана. Каретата на губернатора ви чака.
Твърде голяма щедрост.
Датският баща се грижи за децата си.
Какво правиш?
Нещастие ли искаш да ни навлечеш?
Какво става?
Сигурно го боли коремчето. Ще го взема малко на ръце.
Сега го люлей така, докато заспи.
Къщата и земята се предават от баща на син.
Такъв е законът. Просто трябва да го приемем.
Франс ни спаси, но не знае нищо.
Ние трябва да го научим на всичко. Той има нужда от теб.
"Франс - Франсоа.
Той е малък капитан.
Много прилича на теб.
Кога ще дойдеш?"
Чакайте!
Извинете, може ли да изпратя това по вас?
Да, ще го предам.
Заповядайте.
Благодаря. Поздравете губернатора от мен.
Хубав е.
Има твоите очи, но какво има от Есмар?
Получи си своето. Остави ни.
Даде ли ти нужното капитанът? - Как смееш?
Видели са те в лодка към кораба.
Да, Ливия ни покани на вечеря с приятеля й.
Никога ли не спираш? Сега с клюки ли ще ни тровиш живота?
Можех аз да ти дам син. - Престани! С Есмар си имаме син.
Всеки знае, че Самал мрази да губи. Никой няма да му повярва.
Сякаш всички ме зяпат с Франс.
Какво като са ни видели с лодка към кораба?
Всички знаят, че с Арман имаме връзка, а вие сте ми приятели.
Какво каза капитанът за името "Франс"?
Още не е отговорил.
Как са нещата с Есмар?
Добре, но...
Още не идва при мен през нощта.
Трябва да се помири със себе си.
Бъди търпелива.
И някоя нощ, неочаквано...
Ще ти дам един от моите прекрасни сапуни.
Избери си.
Обикновено помага за началото.
Какво? Пушек ли има?
Не, мирише на...
... нещо хубаво.
Не знам точно. На нещо различно като...
На нещо такова?
Идвам да ви намеря!
Аз съм първа!
Какви прекрасни деца имаме. - Да.
Какво си мислиш, като гледаш Франс така?
Понякога те виждам, че го правиш.
Иска ми се да беше нас син. - Но той е.
Не. Той е твой син.
Твой и на капитана.
Да не удари момиче? - Тя го удари.
Сигрун вечно се бие с Франс. - Защо все мен обвиняваш?
Никой да не се кара.
По-добре се извини. - Аз ли?
Ставай!
Йохана!
Тичайте при татко и го питайте дали ще вечеряме с Ливия днес.
Синът ти все повече прилича на баща си.
Остави Франс на мира.
Достатъчно голям е, ако чуе, да разбере кой е баща му.
Какво искаш, Самал Йохансон? - Теб, Йохана.
Никога няма да съм твоя.
И спри да говориш за Франс.
В замяна искам да идваш при мен по една нощ всеки месец.
Щом те споделя с капитана, може и с мен.
Никога няма да стане.
Спри да говориш глупости за нас.
Ако си умна, ще дойдеш при мен.
Помисли колко ще му е трудно на Франс да научи истината.
Какво искаше? - Злобен е. Ще си умре сам.
Какво искаше?
Неговия живот ли ще живеем, или своя?
Това е за теб.
Хубаво.
Копеле! Копеле! Копеле!
Оставете го на мира!
Копеле! Копеле! Копеле!
Какво стана?
Кой е баща ми?
Аз, разбира се. Кой твърди друго?
Викат му "копеле".
Естествено, че той е баща ти. - Да, а Йохана ти е майка.
Да. - А това са сестрите ти.
Не слушай злобните деца. Ние сме заедно.
Ние сме семейство, Франс.
И аз съм ти баща. Разбра ли?
Не, съжалявам.
Не, ето така.
Разтвори краката широко.
И се отпусни назад.
Много вятър ли имаше? - Нахрани птиците.
Какво е станало? - Ела.
Какво се случи? - Той се върна.
Кой?
Френският ти капитан.
Какво ще кажеш за това?
Ти може би се радваш. - Защо говориш така?
Видях как го докосна, като излизахте от каютата му.
Така докосваше и мен след това.
И го гледаше...
От какво се боиш?
Добре.
Арман!
Капитане мой.
Мадам Ливия, мадам Мари-Терез.
Съпругата ми. - Приятно ми е.
И на мен, госпожо.
С какво мога да ви помогна?
Откакто получих писмото ти,
че имам син и че прилича на мен,
все се чудя как изглежда, дали живее добре.
Много искам да го видя и да се уверя сам.
Ще ми помогнеш ли?
Може ли да ви предложа нещо за пиене?
Госпожо?
Благодаря. Зависи какво имате.
Всичко. - Наистина ли?
Чаша "Шато д'Икем"? - Разбира се. Коя година да бъде?
Която вие предпочитате, госпожо.
Разбира се.
Извинете, не попитахте съпруга ми.
Знам какво иска.
Ще се върна след малко. - Къде отиваш?
Трябва да говоря с нея насаме. - Защо? За какво?
Мари-Терез, скъпа моя...
Имай ми доверие.
Ядосана си. - Защо не ми писа да ми кажеш?
Не знаех кога ще мога да дойда и да го видя.
Като се появи шанс, разбрах, че ще пристигнем по-бързо от писмо.
За вас двамата!
Прости ми. Не исках да те нараня.
А с мълчанието не го ли направи?
Идваше четири пъти годишно и изведнъж изчезна!
Бях страхливец. Но мислех за теб всеки божи ден.
О, много ти благодаря!
Какво искаш от момчето?
Не е ли нормално баща да иска да види сина си?
Уговорката беше друга.
Дори не знаех дали ще има дете!
И какво ще кажат Есмар и Йохана? А всички съседи?
Ако старите клюки пак тръгнат,
скоро арендаторът им ще ги подгони отново.
Ние си тръгваме след два дни.
Разбира се, срещата трябва да се уреди дискретно.
Затова те умолявам да ми помогнеш.
Жена ти очаква виното си.
Какво ще пиете вие двамата?
Бордо. Арман и аз винаги пием бордо.
Наздраве.
Аз се казвам Франс.
А ти?
Ливия!
Внимавай с яйцата.
Почти опитомих една птица. Ела.
Първо ще говоря с вашите.
Вътре са. - Не е за деца.
Аз ще занеса яйцата. След малко идвам.
Капитанът се върна. Иска да се види с Франс.
Какъв е смисълът?
Понякога хората искат да изяснят неща от миналото.
Да получат отговори и да намерят покой.
За нас ще са само проблеми. Той не го ли разбира?
Той ни помогна с нещо важно.
Егоистично е да му откажем.
Нека се види с Франс. - Може би и ти искаш да го видиш.
Не, Есмар. Най-добре е да отидеш само ти.
Ще се видим с човек, който някога помогна на мен и майка ти.
Ще поздравим него и жена му, ще разменим няколко думи
и после се прибираме.
Те са изискани хора от Франция и там се кланят повече от нас.
Самал.
Съпругата ми Мари-Терез. Това е Есмар.
Приятно ми е.
Франс.
Много е красив.
Добре се справи.
Есмар.
Работа с французина ли имаш?
Значи затова сте го кръстили Франс.
Изчакай навън.
Не се бъркай в чужди работи.
Защо съм кръстен Франс, татко? - Все някак трябваше да те кръстим.
Всичко мина добре, нали? Вече приключихме.
Какво те тревожи? - Не знам.
Просто се притеснявам.
Сякаш е затишие пред буря.
Утре всички тревоги ще отплават с кораба.
Обещаваш ли? - Да.
Капитане. - Може ли още една чаша вино?
Разбира се.
Чаша?
А госпожата?
Тя спи от часове.
Така ли? - Да, тя спи много.
Горкият ми капитан.
Странно как се развиха нещата.
Но ние сме много щастливи.
Поздравления.
А защо тогава изглеждаш толкова нещастен?
Така ли?
Да, Арман.
Не мога да остана тук, Ливия.
Обмислях го доста време, много исках.
Но целият ми живот, всичко, което имам, семейство, приятели -
всички са в Париж.
Скоро тук ще стане много студено.
Да отидем ли в моя апартамент?
Не ти ли е разрешено да говориш с други жени?
Добре... Както винаги.
Ливия?
Добро утро.
Колко е часът? - Не се притеснявай.
Тя ще спи още няколко часа.
Животът е много кратък.
Няма време да бъдеш нещастен.
Аз мога да те направя щастлив. Знам го.
Остани тук с мен.
Не съм господар на живота си.
Ако нямам наследник,
семейството ми ще изгуби имуществото си
и то ще отиде в рода на братовчед ми.
Тя носи ли твоето дете?
Не може да има деца. - Е, какво да се прави...
Затова съм тук. Да.
Франс е мой син и следователно, наследник.
И те умолявам да ми помогнеш.
Да не си луд?
Ако ми помогнеш да взема Франс,
ще мога да се разведа с Мари-Терез и ще дойда да те взема.
После може да бъдем двамата с теб, Ливия.
Арман?
Спокойно, госпожо. Излезе на сутрешна разходка.
Сигурна съм, че ще се върне скоро.
Добро утро. Чай или кафе?
Добро утро. Чай, моля.
Извинете, но станало ли е нещо?
Все още го обичате, нали?
Не съм глупава, виждам го.
Той ми разказа за вас двамата.
Той е чудесен мъж.
А вие все още сте красива жена...
... въпреки възрастта си.
Разбирам какво сте изгубили, когато той избра мен.
Но това е животът. Любовта е жестока.
Ние имаме много добър брак.
И аз уважавам връзката, която сте имали.
И това, че все още... сте приятели.
Разбирате ли какво имам предвид, госпожо?
Не се безпокой, ще помоля татко да те остави жив.
Ливия!
Виж колко е смирен сега. Погледни му очите.
Сякаш разбира, че говорим за него.
Чуваш ли това? Баща му и майка му го викат.
По-добре...
Той иска да говори с вас за сина си.
Франс е наш син. - Така е, до известна степен...
Нали Йохана го роди? - Никой не се съмнява в това.
Но отново говорят кой е баща му. Самал се грижи за това.
Кой го слуша него?
Много хора, откакто се върна капитанът.
Ако докаже, че той му е баща, което знаем, че е вярно...
... новата аренда ще стане невалидна.
Как ще го докаже Самал?
Ще ви заведе в съда и ще трябва да свидетелствате под клетва.
Франс ще трябва да се яви с теб и капитана.
Съдията ще реши.
Ако нещата се развият зле, ще изгубите и Франс, и арендата.
Какво иска капитанът да ни кажеш?
Франс ще бъде в най-добрите училища в Париж
и ще стане наследникът, от когото той има нужда.
А той ще откупи къщата и земята ви от Самал за колкото поиска
и ще ви ги даде.
Обещава Франс да живее добре с него.
Това е големият шанс на Франс за по-добър живот.
Какво има? - Пусни ме!
Какво е станало, Франс?
Искам да говоря с губернатора. - Да, той беше на наша страна.
Това е различно. Той не е съдия.
Но познава закона.
Има ли французин повече права от човек, който живее тук?
Ти на чия страна си, Ливия?
Повече не ми задавай този въпрос,
или ще изгубиш най-добрия си приятел.
Какво искаш?
Защо Франс е толкова ядосан? - Ядосан ли е?
Плачеше, блъсна ме и избяга.
Като го видях, беше весел и ми показваше опитомена птица.
Пак го ухапа. Опитва се да ги опитоми, но е невъзможно.
Ще дойдеш ли с мен?
Прости ми за това, което казах.
Знам, че си на наша страна.
Мадам Ливия. Есмар. На какво дължа тази чест?
Помня думите на почитаемия губернатор:
"Дания е майката, на която може да имате доверие."
Йохана и аз най-смирено молим майка Дания да ни помогне.
Целият треперите. За какво става дума?
За нашия син Франс.
Казах ти. Губернаторът не може да пренебрегне закона.
Спорът за бащинство се решава в съда.
И ще ни отнемат и Франс, и имота.
Може да дадеш клетва и да излъжеш, ако искаш.
Да помолиш Йохана и мен за същото. Хората го правят в съда.
А ако ни помолиш, със сигурност ще направим каквото можем.
Но можеш ли да излъжеш, Есмар?
Франс!
Какво искаш да кажеш? Татко не ти ли е баща?
Но винаги ще бъдеш мой брат.
Казва: "Есмар, уверявам те, че те уважавам много.
За мен и двамата сме бащи на Франс.
Никой не е повече от другия."
Може да идва да ви вижда, когато пожелае.
Трябва да реша това с Йохана.
Отмъкваш хляб като крадец.
Защо го правиш в собствения си дом?
Исках само да го опитам.
Вземи си и после го върни.
За птиците е. - Пресен хляб? Полудя ли, момиче?
Това е техният хляб.
Искаш да разглезиш птиците като Франс ли?
Той при тях ли е? - Не...
Къде е тогава? - Не знам.
Ти каза, че бил ядосан. - Да.
Знаеш ли защо?
Чул ли е Франс какво си говорехме възрастните днес?
Чул е абсолютно всичко!
Боже мили!
Жоана?
Жоана...
Мари-Терез. - Приятно ми е.
Йохана!
Изчезна. Франс избяга от вкъщи!
Стоял е до прозореца и е чул всичко!
Ела с мен!
Не е лесно за една майка.
Как може да си влюбена в такъв мъж?
Арман е прекрасен мъж.
Който първо ни дава син, а после си го иска?
Така правят злодеите. Той е по-лош и от Самал.
И той има нужда от наследник, а жена му не може да има деца.
Преди не го е знаел. - Тогава да си намери друга!
Да, разбира се. И Есмар можеше да го направи.
Ти ни подлъга да участваме в това!
Много ти благодаря, Йохана.
Да, опитах се да ви измъкна от безнадеждна ситуация.
Но от всички мъже ти избра моя капитан!
А сега ти му вършиш работата!
Така ли мислиш да си го върнеш?
Престани!
Или ще се разделим с Франс...
... или и с Франс, и с фермата.
И какво ще правим тогава?
Уморен съм.
Стар съм.
Не мога да започна отново от нищото.
Франс ще има живот, за какъвто не можем и да мечтаем.
Искам да живее така.
Не, няма да дойда с теб.
Изобщо не те интересува как е Франс.
Сега е някъде на студено, сам и тъжен!
Изобщо не те интересува! Не те ли е срам!
Отвори го, моля те.
Това е арендата на Есмар за всички години напред.
А дължимото е удвоено.
Получаваш всичко тук и сега.
Аз ги преброих. Дания гарантира, че сумата е точна.
В замяна признаваш Есмар за баща на Франс
и завинаги се отказваш от това да водиш дело срещу него в съда.
Това пише тук.
Това е подписът на Есмар.
Като сложиш и своя, парите са твои.
Наистина ли Франс струва толкова?
Какво сте се наговорили?
Това не те засяга.
Нито нас - какво ще правиш с парите.
Договорът обвързва и двете страни с мълчание.
И ще остане при губернатора.
Разбрахме ли се?
Е, Есмар... Капитанът ти донесе син.
Останалото си е ваша работа. Не искам да имам нищо общо.
Останалото е мълчание.
Ще върна каретата довечера.
Благодаря ви за помощта.
Бог и Дания са с вас. Сбогом.
Оравоир? - Оревоар.
А, да. По дяволите...
Довиждане.
Да, видях.
Не се сърдя.
Радвам се, че помагаш на брат си.
Двамата винаги ще бъдете много близки.
Мамо, как можахте с татко даже да си помислите да дадете Франс?
Предпазвахме ви като деца твърде дълго.
Животът не е само радост.
Време е да знаете как става всичко.
Ела, седни до мен.
Влез вътре да говорим. - Прибра ли се Франс?
Аз ще обясня. Върви.
Трябва да поговорят.
Какво има? - Мама ми каза всичко.
Какво си сторила?
Твърде важно е, за да си мълчим. А и Франс знае.
Няма значение. Това е положението.
Къде е Франс?
Защо се предаваш просто така? - Направих каквото можах.
Ако свидетелстваме в съда, може да спечелим.
Коя победа се гради на лъжа?
Че Франс е син на татко?
Лъжа, която ще спаси семейството ни.
Никой няма да те упрекне. - Ти си дете...
... и не разбираш.
Въпросът е приключен. Решението е взето.
Ако предадеш Франс, предаваш и мен.
Ако отпратиш Франс, ще те напусна.
Чуй какво казва дъщеря ни.
Децата ли вземат решенията вече?
Не искаш ли семейството ти да остане цяло?
Защо хвърляш прах в очите на дете зад гърба ми...
... когато няма надежда? - Винаги има.
Няма.
Договорът е подписан. Капитанът чака.
Къде е Франс?
Татко е продал брат ми.
Къде е Франс?
Да говоря ли аз с нея? - Ела с мен.
Кажи им да чакат тук.
Изчакайте, моля ви. Всичко ще бъде уредено.
Знаем ли какво причиняваме на Йохана и Есмар?
Знаем, че трябва да го направим за нас. Затова сме тук.
И двамата го знаем, но едно е да решиш нещо в Париж
и друго да го направиш на Фарьорските острови.
Никак даже. Като двете страни на една монета е.
Решаваш нещо и го правиш. - За теб. Така мислиш ти.
Аз не. Аз живея в настоящето.
Ще можем ли да преживеем това?
Ще бъдем ли щастливи, Арман?
Няма нищо общо с щастието. Не ни остава друго.
И мен ме боли като теб. Но трябва да имам наследник.
Или искаш до края на живота си да живееш в бедност?
Моля те, Мари-Терез,
Не позволявай на емоциите си да опропастят всичко.
Франс!
Качвай се веднага!
Франс! Качи се, или ще сляза да те взема!
Не бъди толкова строг.
Трябва да разбере, че не решава той, а аз! Франс, качвай се!
Спокойно, спокойно.
Не! Не мърдай! - Боже мили.
Стой и не мърдай!
Не се движи!
Ще сляза да го взема. Не, не отивай при него!
От мен не се бои. Аз ще сляза.
Ти, дето не си стъпвала на ръба на скала?
Отивам при него.
По дяволите.
Някога имах син. Беше на твоята възраст, когато...
Мъжът ми беше търговец и през цялото време пътувахме
между Швеция и други страни.
Живеехме на кораба си.
Попаднахме в буря край брега недалеч оттук.
Корабът потъна.
Мъжът ми и синът ми потънаха с него...
Мен ме спасиха рибари. Един от тях беше Есмар.
Така дойдох тук.
Но не успях да създам ново семейство.
Когато вие се родихте,
започнах да ви чувствам като свои деца.
Ти ми стана като син.
Моят малък капитан.
Ще ми помогнеш ли?
Да, никога няма да те разочаровам.
Ще ти пиша постоянно и ще идвам да те виждам често.
Нали каза, че ще ми помогнеш?
Да, ще направя каквото мога.
Но относно това кой е баща ти,
никой не може да ти помогне.
Много ми се иска да можеше да разбереш.
Скоро ли ще тръгваме? - Само още малко.
Искрено искам да ви благодаря
за това, че го направихте толкова спокойно.
Но разбирам колко ви е трудно като майка.
Вие, госпожо, не можете да имате деца.
Никога няма да разберете.
Тя ви благодари, госпожо, че разбирате как се чувства.
Личи й, че не е благодарна.
Моля, преведете го правилно.
Госпожата не може да има деца...
Кой определя дали моите чувства имат по-малка стойност?
Ще направя всичко възможно да осигуря на Франс
добър и сигурен живот с нас.
Франс!
Качвай се!
Франс!
Направи нещо.
Не, продължавайте. - Какво правиш?
Стига вече. - Обърнете!
Всичко свърши.
Превод ЕВА ЙОРДАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО