Джейни! Мама е. Погледни ме!
Джейн!
Слава Богу.
Кошмар ли имаше, миличка? Ела да си вземеш една хубава, топла баня.
Може ли по-късно? Моля те.
Добре.
Но трябва да се приготвиш за уикенда с баща ти.
-Какво е това? -Намерих го на тавана.
-Знаеш, че не трябва да ходиш там. -Съжалявам.
Не го прави повече.
Знам как се чувстваш.
Ноември, 1848 г.
Надявам се, че никой никога няма да има причина да отвори това писмо.
Ако го направи - нечувани, необясними,
дори свръхестествени събития ще разстроят живота му.
Историята за вещицата Бел винаги е била считана за фантазия.
Моля ви! Четете това писание изключително внимателно,
защото съдържанието му може да спаси живота ви!
Къде си мислеше, че ще избягаш?
-Само една целувка. -Не, Джошуа!
Остави младата дама на мира!
Отвърна ли му на целувката?
РЕД РИВЪР, ТЕНЕСИ - 1817 г.
-Нямаше ли работа за вършене, Бел? -Съжалявам, мамо.
-Друг беше виновен. -Пак си измъчвала клетия Джошуа.
-Трябва да си по-мила с него, Бетси. -Момичетата трябва да се правят на недостъпни.
-Нали ти ми го каза? -Нищо подобно не съм казвала.
-Ще направя така, че да ме обича вечно. -Тогава спри да мечтаеш.
-Смяташ ли, че съм груба с него? -Само мъничко.
-Какво щях да правя без теб? -Би се справила и сама.
-И не забравяй домашните. -Няма.
Добър вечер, г-н Джонсън.
Чух, че Джеймс Джонсън онзи ден се отрязал,
качил се на файтона, паднал в снега и 10 минути не можал да се измъкне!
За вълка говорим... Помислихме, че си се загубил.
-Не съм чак толкова пиян, че да не намеря кръчмата. -Не ти личи.
Още не!
- Къде е пиячката? - Та ти вече си пиян-залян.
-Съжалявам, просто не мога да ги усмиря, професор Пауъл. -Нека се забавляват.
Няма ли и друга традиция, свързана с имела, професор Пауъл?
Да, но...
Елизабет Бел, не е редно да притесняваш учителя си с подобни въпроси.
Много добре го знаеш, мила. -Коледа е, татко.
Трябва знаем за традициите. А кой ще ни научи, ако не учителя?
Някой хора имат отговор за всичко, Джон.
Готова ли си за танц, Бетси?
Старият Джон - кралят на танците!
Може ли да открадна г-жа Бел за един танц? Обещавам, че ще я върна!
Джон!
-Джон... чух някакъв шум на покрива. -Идва от тавана.
-Катерици? -Твърде шумно е за катерица.
-Това са нормални звуци от стара къща. -Стори ми се като стон.
Чула си просто някакъв звук, така ти се е сторило.
Слушай!
Спря. Какво беше това?
Вероятно плъховете празнуват. - Джон Бел, засрами се!
Лъже, свинята. Той ми открадна земята!
Мис Батс! Вече чухме вашата версия. Моля, оставете Джон Бел да довърши своята.
И така, предложихме й да вземе нашият роб - Самюъл,
плюс заем от 100 долара в замяна на малко парче от земята й, което да използваме...
-А 20-те процента лихва? -Бяхме се спазарили!
Дадох ти двама жътвари, за които не плати, а ги използва.
-Затова лихвата беше справедлива. -20 % лихва?
Ами...
Цената изглеждаше справедлива предвид репутацията й.
Джон Бел, нарушили сте църковният закон!
20 % лихва - по нашите канони това е измама.
-Трябва да й върнете земята. -А дърветата ми? Той ги изсече и ги продаде!
Не можете да получите парите от продажбата им.
Дал ви е 100 долара и Самюъл. Спечеленото от земята е за Джон Бел.
Неговата загуба е, че опетни името си. Наказанието му е достатъчно.
Това не беше честно!
Това беше тяхното наказание, Джон Бел.
Изчакай да видиш моето.
Радвай се на земята, богатствата и семейството си докато можеш.
Проклинам те адът да се изсипе върху теб.
Върху теб...и безценната ти дъщеря.
Кейт Батс... Тя всяваше страх у всеки в селото.
Всички бяха убедени, че е вещица.
Бел не прие проклятието й насериозно.
По онова време не се вярваше на проклятия, призраци и духове.
Но нещата се промениха.
-Джон... -Татко?
-Добре ли си? -Да...
-Уцелихме, татко. -Вълка ли?
Застреляхме сърна. Ела да видиш.
Татко!
Идва отзад.
Нищо не се вижда в този мрак.
-Мамо! -Ела тук!
-Какво има, Бетси? -Има нещо в стаята ми!
Успокой се... От вятъра е, прозорецът е отворен.
Там има нещо!
Не виждам нищо.
-Трябва да ти се е сторило. -Не мисля така.
Да намерим брат ти.
Сигурно си се уплашила от мишка!
-Добре ли са всички? -Да. Хайде по леглата.
-Можеше да ни убиеш. -Беше Джон-младши.
-Стана случайно. -Куршума мина до нас, Джон!
Минавахме му в гръб.
Не мога да изкарам Кейт Батс от ума си.
Стореното-сторено. Църквата отсъди.
Махни си го вече от главата!
Така, ученици.
Кои са били вестоносците, тръгнали да предупредят "Конкорд" за идването на британците? Да, Тени?
Пол Ръвиър, Самюъл Прескот и Уилям Доус.
А успели ли са, Бетси? Бетси?
Добре, малка почивка.
Пригответе се за физическото. Имате 15 минути!
-Добре ли си? -Уморена съм.
През нощта имаше странни шумове в къщата ни. Не можах да заспя.
-Бетси! -Удари ли се?
Къде отиде? Момичето, с което се люлеех.
Ти беше сама, Бетси.
-Видя ли някакво момиче? -Не.
-Бетси! -Майко!
-Тук съм! Мама е тук! -Бетси!
-Той ме докосна. -Кой? -Не знам. Не видях.
-Било е лош сън, миличка. -Беше толкова истинско.
Няма страшно, Джон. Имала е кошмар.
Да забравим за това и да си лягаме.
Било е само сън.
Не е било сън! Имаше някой на покрива.
Може да е бил някой от робите на Кейт Батс. Но аз ще го открия!
Ако трябва ще претърся всеки инч за това!
Мили Боже! Джон, виж!
-Кучият му син! -Джон!
Джон!
Спри! Не знаем кой го е направил!
-Аз знам! -Недей, послушай ме!
-Повече няма да докосне дъщеря ми! -Върви тогава, прави се на глупак!
Кои са двете основни неща във всяко цивилизовано общество?
Църквата и образованието. Този човек тук...
ги създаде и двете с парите и ръцете си.
-Той построи църквата, а тя го анатемоса. -Наруших църковния закон.
-Но татко... -Извърших морална подлост.
Дал си й ниво на лихвата съвсем малко над допустимото от църквата.
Но те не осъзнаха с кого си имаш работа!
-Тихо, че децата спят. -Добре. Само нещо да добавя.
няколко пасажа от Библията, касаещи тези проблеми.
По-тихо, Джеймс.
"Хана се молеше и каза: Сърцето ми принадлежи на теб."
"Устата ми... ...духът, който му говореше."
"И Исус му каза: Замълчи и излез."
"Нечистият дух нададе вой и избяга дълбоко ранен."
Нека се хванем за ръце.
Трябва да кажем молитвата три пъти.
Демоне, в името на Исус Христос -
замълчи и напусни тази къща завинаги.
Демоне, в името на Исус Христос -
замълчи и напусни тази къща завинаги.
Стана почти дванадесет и всичко е наред засега. Вчрвам, че домът ти е в безопасност.
Сигурен съм, че Кейт Батс вече е минало.
Миналата нощ видях нещо.
Човек, мисля. Бродеше из имота ми.
-И кой беше? -Не мога да кажа със сигурност.
Може да е бил учителя, той живее наблизо.
-Мислиш ли, че си е паднал по Бетси? -Та той й е учител, за Бога!
Алилуя, Луси! Бог е чул молитвата ни.
Полунощ е, а в къщата е тихо.
-Ще го бия, Луси! -Така ли? Лека нощ.
Какво е това? Говорех с жена ти, затова тази не се брои.
-Не обвинявай мен! -Да направим още една.
-Няма да играя ако ще мамиш. -Няма. Аз съм на ход.
Отвори вратата!
В името на Исус! Пусни я!
Бетси, всичко е наред.
Демони, духове, наричай ги както искаш, но това не беше естествено!
Джеймс, бъди реалист. Сигурно има логично обяснение.
Чуй, Ричард. Имам документиран случай.
Това са показанията от процеса срещу Джоан Джордан, обявена за вещица през 1599 г.
"Първо дращеше по стените, после потропваше, тътрузеше се",
"а след това зашлеви прислужницата по бузата няколко пъти."
Нали не си мислите, че Кейт Батс, недоволна от решението на съда,
ви е изпратила някой от робите си, за да ви отмъсти?
-В началото мислех така, но това не е работа на някой роб. -Как пък не. Тя висеше като на кука!
На две стъпки от земята.
Значи, тези неща са се случват посред нощ в стаята на Бетси?
Било е тъмно. Възможно е някой да я е държал!
Тя бе вдигната във въздуха от нещо което не идва от тази земя!
-Единственото логическо обяснение е, че някой я е държал! -В онази стая нямаше никой!
А вратата? Трима души не можахме да я отворим.
Тогава валеше - вратата може би се е изметнала.
Може би. -А шамарите? И тях ли си ги въобразихме?
Някое момче си е направило майтап. Виждал съм ги как си правят плякало от тръбичка и целят хората.
Плякало? Не може едно плякало да удари така жестоко лицето й.
-Видяхте ли някой да я удря? -Видях ударите.
Но не сте видяли никой?
Ето защо не сте видяли кой я държи.
Очевидно никой не е сигурен какво точно е станало.
Не може всички да сме си въобразили едно и също.
-Имаше нещо нечисто в онази стая. -Джон...
Щом свърши седмицата в училище, ще дойда да прекарам една нощ у вас
и ще ти докажа, че някой просто е искал да ви изплаши.
Времето изтече! Оставете работите на бюрото ми.
Бетси, побързай! Трябва да стигнем до реката преди да се е стъмнило.
-Не днес, Джошуа. -Обмисляхме го от седмици!
Сега не съм в настроение.
Казах не! Остави ме на мира!
-Какво й каза? -Нищо.
Ще се оправиш, Бетси.
Защо?
"Спомни си" - Кое да си спомня?
Не!
Луси!
Не мърдай!
Какво става?
Ричард, не трябва да...
Джон!
Джон, отвори очи.
-Дайте му да изпие това хапче. -А компресът?
Дръжте го на главата му поне час.
Е... изглежда Бетси има кошмари и се самонаранява.
-Видя ли сестра ми? -Да не мислиш, че дъщеря ми ще се...
Завивките на леглото хвръкнаха! Това не беше кошмар.
Не знаеш какво представляват кошмарите. Въобразила си е, че вижда неща...
Нищо подобно! Ти също беше там и видя!
Тук има някакво зло.
Това е богохулство!
-Къде си? Покажи се! -Бетси, това ти ли си?
"Господи, порази ги..."
-Спри, Джеймс. -"Порази ги!"
Видя ли го? Какво е това?
Спри с това, Джеймс!
Престани! Върви в ада!
Престани!
Познато ли ти е това, което четеше г-н Джонсън?
Естествено, че разбира какво му чета. Затова си отиде.
От Евангелието на Матея ли беше?
Това "да" ли значеше, или "не"?
Евангелието на Марк?
От псалмите на Давид?
Защо си тук?
Семейство Бел притеснява ли те?
Сега всички ли имаме кошмари, професоре?
Аз ще почистя.
-Анки, би ли отворила? -Да, г-жо.
-Здравей, Анки. -Зак! Какво правиш тук?
Г-жа Батс каза да ви донеса тази торба. Каза, че я е намерила в земята си.
-Чао, Анки. -Чао, Зак.
-Кой беше? -Зак.
-Който работи при Кейт Батс? -Да, г-жо. Донесе тази торба.
-Не искам нищо нейно в къщата ми! -Казала му, че е ваша.
Недей, мамо.
-Това е на Бетси! -И ризата на г-н Бел е тук.
-Изчезна преди повече от година. -Защо са й били тези дрехи?
Какво има, Клое? Какво знаеш?
Кажи ми!
Не твърдим, че г-жа Кейт е вещица.
Но, г-жо Луси, вещиците използват дрехата на човек с кръв по нея, когато искат...
Какво, Клое?
Когато какво, Клое?
Да го убият, г-жо Луси. Да го убият!
-Изгори ги! -Не! Ще стане по-лошо!
Така ще призовем дявола!
Почакай! Спри, моля те!
Имаше кошмар!
Всичко е наред...
Всичко е наред.
-Какво се случи? -Не помня.
Никога не помня.
-Да събудя ли мама и татко? -Не!
-Моля те, грижи се за мен. -Разбира се, Бетси.
Чакай да те завия.
Джон!
Недей, Джон!
-Не ти ли пука за нас? -Това е за ваше добро.
Ако сложа край на живота си - ще спра това проклятие!
Ще намерим друг начин, Джон. Ще намерим друг начин.
Тени?
-Вярваш ли в Бог? -Разбира се.
А ти?
-Някога. -О, Бетси...
-Толкова се страхувам. -Недей.
Аз ще съм с теб.
Лека нощ, Бетси.
Бетси...
Чу ли това?
Бетси...
Бетси, Бетси, Бетси...
Пусни ме вън!
Пусни ме!
-Откога е така? -От половин час може би.
Не повече.
Тени? Какво стана?
Спокойно, Тени.
Тя имаше кошмар. Говореше на някой.
Започна да се удря. Събудих я, и тогава...
Тогава чухме онзи...глас.
Бетси, успокой се!
Бетси!
Ела тук!
Спокойно!
-Бетси... -Чухте ли го?
Джон-младши, Тени...
Луси, Джон Бел...
Кажи какво искаш?
Ще умрете...
-Кой си ти? -Някой, който някога беше щастлив.
Върви в ада, Кейт Батс!
Остави я!
Бетси!
То проговори!
Каза нещо. Но какво значеше?
Защо измъчва така Бетси? С какво го е предизвикала?
Черният вълк, малкото момиче, което се явява на Бетси,
духът, който никой от нас не вижда.
Каква е връзката помежду им? Какво искат да ни кажат?
Атаките стават по-лоши. То говори все повече.
Опитвам се да разбера защо идва. На въпросите ми отговаря с тишина.
Защо не ми казват?
В живота си не съм вършил достатъчно добро.
Но дори и светците имат чувство за мярка.
Как можа да допуснеш семейството ми да страда така?
Това е сатанинско!
Предлагам ти живота си срещу семейството ми.
Защо не го вземеш?
Умолявам те. Умолявам те, Господи...
Избави ни от проклятието. Вземи живота ми.
Бог ме изостави, Ричард.
Магьосницата атакува Бетси, а също и теб.
"Някой, който някога беше щастлив." Кой мислиш, че може да е това?
Кейт Батс. Всичко сочи към нея.
Ако тя причинява това, защо просто не й върнеш спечеленото от дървата?
Опитах се, преди два месеца.
Изпратих Клое при нея. С парите и една кокошка.
Но тя я отпрати.
-Искала е да ти отмъсти... -Докато умра.
Тази...сила...
-Мислиш ли, че е свързана с ума ти? -Не.
Но вярвам, че подслучва разговорите ни. Знае всеки наш ход.
А ако може да влиза само в тази къща?
-Мъглата се сгъстява все повече. -Спокойно, ще стигнем навреме.
Бетси! Бетси!
Бетси, чуваш ли ме?
-Бягайте! -Ела!
Джон!
Приближава се!
Няма го!
Къде отиде?
-Майко? -Тук съм, миличка.
Това беше най-ужасният кошмар.
-Вие ме отпратихте. -Никога няма да го направя!
Майко...
-Ще умра ли? -Не.
Няма да умреш.
Сега си почивай.
Почивай си.
Ако тази сила ни чува през цялото време...
значи ни следва навсякъде...
Няма измъкване.
Толкова се грижиш за нея, Ричард. Повече, отколкото си длъжен.
-Защо казваш това? -Видях как я гледаш.
Истина е. Не съм гледал така друго момиче
както дъщеря ти, Луси.
-Ако си позволявам твърде много... -Може би така трябва.
-По-голям съм от нея с 20 години. -Също както при Джон и мен.
Дали ще ме заобича?
Ще го направи.
Толкова ме е страх за нея, Ричард! Моля те, ожени се за нея!
Думите ти ме ласкаят, Луси.
-Моля те! -Съвестта не ми позволява...
...да се оженя за Бетси само за да й бъда пазител.
Съжалявам.
След тази нощ нещо се промени.
Атаките към Бетси намаляха откъм насилие.
Силата сега насочи яростта си към Джон...
оставяйки Бетси в почти безжизнено състояние.
Джон...
Джон, помогни й. Помогни й...
Тя е толкова млада...
Съкровище мое...
Ти ще умреш.
Ще умреш, Джон...
Твоето съкровище...
Силата не позволяваше на никой да помага на Бетси, докато я контролираше.
Аз бях безсилен.
Джон не слушаше, той се бореше, за което бе наказан.
Ти знаеш истината...
Виж!
Бетси! Отвори вратата!
Бетси!
Помощ!
Бетси?
Кейт Батс!
Успокой гнева си. Пощади семейството ми.
Ето.
Вземи това, което искаш.
Натисни спусъка! Прекрати проклятието!
Натисни спусъка!
Не съм проклинала нито теб, нито семейството ти.
Ти сам си предизвикал това, Джон Бел.
Бетси...Бетси...
Бетси...спомни си!
Съкровище мое.
Мамо!
Майка ми винаги спеше дълбоко.
Бях родена от съчетанието на зло и невинност.
Но една нощ Джон отне невинността ми.
Отмъсти му.
Накарай го да си плати за това, което ни стори.
-Изпий го! -Благодаря.
Чула си просто някакъв звук, така ти се е сторило.
Това е на Бетси!
Аз ще почистя.
След тази нощ духът повече не посети Бетси.
Мамо?
Татко дойде. Ще тръгвам.
Добре.
-Обичам те. -Аз също. Чао.
Помогни й!
Дейвид...
Дейвид!
Филмът е базиран на действителни събития
Превод и редакция: Flaming Lips