Мрак, призовавам те!
Дари ми помощник, за да доведа докрай намисленото.
ПОСЛЕДНИЯ БОГАТИР Пратеникът на мрака
Хванах ли те! Утре се женим.
Надявам се, че няма да ме караш да те гоня за всяка целувка.
Буратиновци, я да не зяпате!
Поничке, къде са сватбените гълъби? - Какви гълъби?
Не бях аз.
Значи на колибата ще й пораснат крила?
Яко! Може да си учредим авиокомпания - "Бабет еърлайнс".
Ако продължиш да ме нареждаш, ще ти излея тая отвара отгоре.
С колибата ли ще литнем след сватбата? - Че как? Това ви е подаръкът от мен.
Да му се невиди! Явно съм объркала нещо.
Не беше зле. Като за лека авиация става.
Ти къде пак се шляеш? - Е, как къде?
Налових риба за сватбения пир. Марш в кошницата!
Ваня, не се ли отказа да се жениш? - Като ти навра опашката в хрилете...
С такава няма отказване. - Женят се хората,
на теб ти дай само да се халосваш, опашат шишко.
Кога ще се венчаеш за мен? - Няма закъде да бързаме, Ягодке моя.
Нека посвикнем един с друг, да поизчакаме стотина годинки още.
Ваня, намислих какво да пуснем в небето вместо гълъбите.
И?
Ето.
Еха!
Това пак ли е някаква магия? - Обикновена пеперуда.
И великански прах. Не си ли чувал? - Не.
Супер яко е, на Василиса ще й хареса.
Ваня! Ваня!
Ваня!
Ваня, май съм изпуснал някъде великанския прах.
Василиса, изведи хората от площада!
Страйк!
Скъпи белогорци и белогорки, дезинсекцията приключи.
Можете да се връщате към обичайните си задължения.
Не се изтрепвайте от бързане.
Повелителю на струята, имам нужда от помощта ти.
Мътните ме взели!
Василиса, подгони го към мен!
Ей, триглаво птиченце! Тук съм!
Не те ли е срам, птеродактил недорасъл?
Ваня, мракът е наблизо! Ох, беда, беда!
Сега го усетих. - Я стига!
Типично в твой стил е да оправдаваш издънките си с вселенски заговори.
Какво става, а? - Опустоши всичко.
Отдавна трябваше да сваря супа от него.
Как ще вдигнем сватба утре?
Няма нищо, до утре ще оправим всичко.
Гощавката дали ще стигне за всички? - Ще стигне.
Лягай си! Утре е важен ден.
Как да заспя? Толкова е вълнуващо всичко.
Всичко ще е наред.
Вятърко с полъх нежен те погали,
нослето и бузките с обич поглади
Затвори очички, Сънчо бърза към теб.
Долавяш ли далечния приказния звън?
Хубава песен! Ще я пеем на нашите деца.
Откъде я знаеш?
Никога не съм се замислял. Не помня.
Сигурно от дете я знам, може би мама ми я е пяла.
Сладък сън, сладък сън
нека Сънчо донесе.
Ваня, задава се беда.
Долавям мрака. Ох, надушвам го!
Верно! Втори месец ти разправям, че от конюшните смърди на оборски тор.
Не ми е до смях сега, Ваня!
Мракът е наблизо. Трябва да съберем войската.
Не трепери, старче! Победихме Роголеб, Галина не смее да припари тук.
Нали видя как на бърза ръка свих сармите на гущерчето.
Най-лошото, което може да стане е пак да изръсиш някой прашец.
Лягай си!
Иване!
Вие майтап ли си правите с мен? Ти защо не спиш?
А, верно! Ти изобщо не спиш.
Ех, какъв тираджия щеше да излезе от теб!
Готов ли си да се веселиш утре на сватбата?
Или ще продължиш да плашиш гостите ни с тая кисела физиономия?
По-важното е ти дали си готов.
Мисля, че съм готов. Честно казано, никога не съм бил толкова сигурен.
Много добре.
Да направиш правилен избор в точния момент е най-важното нещо.
Тази физиономия ми е позната.
Направих погрешен избор, много искам да поговоря за това, ама няма.
Преди цялата тази богатирска история,
в такива моменти скубех пари от хората.
Сега ще ти дам дружески съвет. Сподели и ще ти олекне.
Явно отдавна го таиш в себе си.
Знаеш как се сдобих с безсмъртието си.
Само че на никого досега не съм казвал какво стана на брега на Черното езеро.
Когато стигнах до езерото,
с мен започна да става нещо странно.
Сякаш вътрешно се разделих и започнах да споря сам със себе си.
Мракът в мен твърдеше, че има само един път,
че така е редно да стане, а Светлината се съпротивляваше,
казваше, че това не е правилно, и този избор ще ме направи нещастен.
И когато Светлината почти бе взела връх,
изведнъж осъзнах, че никога не съм бил щастлив.
Такава горест ме обзе - за себе си, за тежката си съдба,
за сирашката си участ.
Оттогава в Белогорие настъпиха тъмни времена.
А мен от хиляда години не ме напуска една мисъл:
Ами ако бях постъпил другояче?
Може би тогава щях да изживея кратък, но щастлив живот,
и нямаше да причиня толкова злини.
Щом мислиш за това, значи все още стоиш пред избор.
Само че различен - да бъдеш или да не бъдеш щастлив.
Хубаво! Мисли!
Време е да си лягам,
че да не взема утре спал-недоспал да се оженя за баба Яга.
Тъй де.
Пусни я, докато не е станало късно!
Няма ли да мирясаш най-сетне, старче?
Стой!
Какво става? - Отвлякоха Василиса.
Кой? - Старата ни познайница.
Трябва да ги настигнем. Какво стърчите като колци?
Ще избяга жабата. - Мен да не ме забравихте?
Хайде миличка, дай газ! Изплъзва се!
Видяхте ли го онзи, черния? Това се вика сила!
Какъв е този "черен"? Галя не е ли сама?
Мракът се е вселил в нея. Сега е силна като никога.
Гръмнете я с нещо.
Какво правите, празноглави мискини? Не гледате ли как друса?
Ами ако уцелиш Василиса?
Дай газ, бабке, ще се измъкне!
Високо е. Колибата няма да скокне толкоз.
Дръпни това с всички сили!
Кое е това царство-господарство?
Добре дошли в Москва!
Столицата на Руската федерация. - Омагьосали са Иван.
Сега никога няма да го разберем. - Успокой се, Сухар, това е чужд език.
Какво има в чувала? - Орехи.
Самун, ела насам!
Направете път!
Огън!
Светозаре! Презареди!
Дай насам орехите!
Вещицата губи сили. Бабке, настъпи газта!
Да не си посмяла, дъртачке! После ще приберем Ваня.
Въобще не гледаш какво става на пътя.
Сякаш той забелязва всичко.
Ама че гадняр! Почти цялата вода ми разля.
Тя къде е? - Отпраши нататък.
Хей! Светозаре!
Василиса!
Къде е тя?
Няма къде да се е дянала.
Нали видяхте, че Галина започна да губи силата си.
Бабке, миличка, направи нещо! Извади някое от хилядите си билета.
Светозаре, нали си вълшебник! Направи някое чародейство!
Превърни се в куче и хвани следата. Можеш, нали?
Не, Ваня. Не я усещам. Явно вече са далече.
Какво е това? - Перо от Жар-птица.
И какво? Жар-птица ли е помогнала на Галина?
Какви ги дрънкаш, бе серсем?
Кашчей отдавна унищожи всички Жар-птици.
Много вълшебни създания се укриват в този свят.
Знаеш ли къде да намерим тази Жар-птица?
Как са ти разкрасили фасона! Ей, Отломък Кашчеев, жив ли си?
Жив си. Ние къде сме? Това лодка ли е?
За какво ме изпекоха бабата и дядото? Само ме обрекоха на вечни мъки.
Чакай ме тук, сега се връщам.
Пак са забравили някого. Ама че туристи се навъдиха!
Господинчо, хайде, ставай!
Ставай, ставай, ставай!
Накъдето да погледнеш - река, няма измъкване.
Трябва да намерим кормчията, за да ни откара на брега.
Ето го и него!
Изплаши човека, страшилище такова!
Ами да. Сега.
Е, не! Омете омлета, облиза чинията, после вика, че получил разстройство.
Ей, на мен ли говориш? - И аз това му казах.
Ей, глуха ли си? - Няма никакъв смисъл.
Ехо, побърканата!
Ей, човече, съвземи се! Хайде, миличък!
Ти си виновен за всичко. Как сега ще стигнем до брега,
как ще намерим Иван и празната ти кратуна?
Какво ги размахваш тия ръчички? М-да така няма да се разберем с теб.
Ако отговорът е "да" - подскочи, ако е "не" - приклекни. Разбра ли?
Кой е там, Иван ли? Кой тогава?
Главата ти ли е там? Ясно.
Сигурно където ти е главата, там са и останалите. Да вървим да я търсим.
Какво си задакал, Отломък? Трябва да слезем на брега,
а наоколо е само вода, не виждаш ли? Ще се разкисна като...
Изпуснахте ли я? - Не увесвай нос, шишко.
Като сграбчим за опашката Жар-птица
и ще разберем всичко. - Загубихме Кашчей и Питката.
Единият е безсмъртен, другият - хляб. Не ги мислете.
Трябва да търсим Василиса. - Какво стоите, серсеми? Да тръгваме!
Бабке! Да не възнамеряваш да бродим из Москва на колиба?
Че к'во й е? - Ми нищо.
Като бели хора ще се возим на вълшебна жълта колесница.
Ами колибата ми? - Да се скрие някъде.
Сядай и да не си гъкнала!
Само да не я съборят по програмата за реновация.
Да? Пристигнахте ли? Идваме.
Да тръгваме! Колесницата ни пристигна.
Изобщо не ми обръща внимание. Само зяпа в телефона си.
Игорчо, донесох ти подарък. Вземи си го от чантата.
Какво каза?
Дете, пусни ме!
Какво правиш? Вдигни ме!
Яко! Кралят на Белите бродници!
Какви ги плещиш, дете? Я бързо...
Мамо, благодаря! Ти си най-добрата! - Игор май хареса моливите.
Винаги съм твърдяла, че на децата не им трябват електронни джаджи.
Ако го направиш още веднъж, ще ти откъсна краката, да знаеш!
Е, накъде поемаме?
Нека да се покача върху теб и да ти казвам накъде да вървиш.
Какво "не"?! Иди-дойди поне ще имаш глава.
Крака като имаш, акъл не ти трябва. Колко още ще се инатиш?
Ей, дребосъци! Като ви наритам сега!
Бягай, братко! Свободен си.
Ама че съм глупак!
Да можеше да затъкнат такива кепенци на колибата ми.
Роднините ми от Кострома дойдоха да видят Москва.
Какво рече? - Ваня, бъди по-благ с Жар-птицата.
Те са капризни и обидчиви създания, ако нещо не им хареса,
никога няма да се договорим. Тук е нужна хитрост и ласкателство.
Няма го Кашчей. Той щеше да провеси тая птица за опашката,
мигом щеше да пропее. - М-да, Кашчей щеше да помогне.
Ти му кажи по оная говорящата дъсчица.
Как да му кажа като той си няма такава дъсчица.
Сега ще поправим това.
Отвори прозореца!
Видя ли? - Дъсчицата отлетя.
Не можеше ли да пратите и на Василиса? - Не.
Нея не я усещам. А значи и птиците няма да я намерят.
Аз как ще се обаждам сега?
Продай ми телефона си. - Не!
Що не, бе перко? Продай го!
Иначе ще те изям.
Трябва да се прехвърля от икономична в първа класа.
Ама и теб не те свърта. Не му провървя на Ванечка с теб.
Не биваше да го правиш. Ваня ще ти откъсне главата заради мен.
Заради теб?
Че каква си му ти? - Аз съм му най-близкия човек.
Така ли?
По-близка от майка му?
Как така?
Защо не си му казала? Той те търсеше.
Още не беше готов.
Всяко нещо с времето си.
Какво е това? Къш! Къш!
Разкарай я, Отломък! Храната ми замалко да ме изяде.
Има ли още много? Така ще закоравеем, докато стигнем.
Трябва ни такава чудесия. Иван кръстосваше с нея Белогорие.
Моля? Ей, какво правиш?
Трябва ми твоя железен кон. Разкарай се, брадата жено!
Направи го още веднъж, и ще ти отхапя носа. Покажи ми как да го яздя.
Не, не, с хавана е по-хубаво.
Това ли е гнездото на Жар-птица? - Живот си живее птичката.
Здравей, любезни. - Здрасти.
Положете металните предмети на масичката и минете през рамката.
Ей! Къде отиваш? Какво правиш? Стой!
Стой! Първи, първи! Проникване в сградата!
Първи! Тук нахълтаха...
Стига, дете! Какво правиш?! Престани!
Престани! Ще унищожа целия ти род. - Къде ти е копчето?
Пусни ме по живо, по здраво, трябва да отида при Иван.
Няма да се справи без мен.
Ей, хлапе, къде тръгна?
Да бъде Светлина!
Ти ще ми платиш за всичко.
Игорчо, върви да обядваш! - Стопанке, мен слушай!
Какво беше това? - Заповядвам ти да ме занесеш
при Иван Муромец. Ако не се подчиниш,
ще нашибам и теб, и гламавото ти отроче, разбра ли?
Какъв ужас! - Яко, нали? Натисни му носа!
Пипни ме още веднъж, и ще ти отхапя пръста.
Колко такива ужасии е накупил баща ти? - Люк, аз съм баща ти.
С теб говори повелителят Кашчей. Ако не ми помогнеш, ще те накажа.
Тази играчка не ми харесва. Ще я изхвърля.
Недей, мамо! - Не спори с мен.
Ало, там ли си още? Моят купил някаква простотия на Игорчо.
Жено, чакай!
Къде е птичката?
Леле!
Кой се е домъкнал? Нали казах никой да не влиза!
Кои сте вие?
Това Киркоров ли е?
Това обяснява много неща. - Лена, Лена!
Навлеци! Кои ги е пуснал тук? - Как влязохте?
Как влязохте? - Дойдохме да поговорим,
Филип Жар-птица. - Не искам да говоря с вас. Вън!
Изгони ги, Лена! - Излизайте!
Какво си се развикал, идиот! - Тихо!
Жар-птиченце, не ме ли позна?
Това съм аз - Светозар. - Светозар ли?
Да.
Наистина си Светозар. Не те познах.
Жив да си, Светозаре! Кои са тия недодялани селяндури с теб?
Прости му, още е млад и зелен. Този е нашият богатир Иван Муромец,
синът на Иля. - Синът на Иля Муромец?
Баща му беше мъж за чудо и приказ, а този е един такъв...
... грозноват. Нали? - Да, да, да.
Грозен е, ужасно грозен. - Добре де.
Защо сте дошли? Нямам билети в повече за концерта ми.
По работа сме дошли, лебедчето ми.
В Белогорие откраднаха годеницата на Иван и я пренесоха тук.
Не знам къде да я търсим. - Вашите белогорски проблеми
отдавна не ме интересуват. Пък и може да не са я откраднали,
а сама да е избягала от такъв...
Слушай какво, проскубана гъско...
Дай ми го!
Намерихме перото ти на местопрестъплението.
Казвай къде е Василиса или ще ти отскубна опашката.
Ваня! - Той защо ми говори така?
Плаши ме. Изобщо кои са тези?
Хиляди такива пера разпръсвам на концертите ми!
Марш оттук! Нито знам нещо, нито искам да знам.
Ясно ли ви е?!
Лена!
Лена! Започна се!
Носи гнездото! Носи гнездото!
Жар-птица снася яйце. Случва им се само веднъж в живота.
В това яйце е стаена огромна ценност.
То дава отговор на всеки въпрос, затова го крият от алчните хорски очи.
На абсолютно всеки?
Сега вече съм видял всичко.
Прилича ли на мен? - Да.
Нали? Нали? - Да. Да.
Досущ! Същинско копие!
Ти, любимо мое!
Ваше великолепие, репетицията започна. Време е да вървите на сцената.
Никъде няма да ходя! Сега не ми е до това.
Билетите са разпродадени. Губернаторът ще присъства.
Скрий го!
Какво се туткаш? Носи зърното!
Още ли сте тук? Казах ви, че не знам нищо.
Къш от тук!
Ваня, трябва да си вървим. - Чакай!
Това яйце ни трябва. - Забрави! Ще те изпепелят.
Какво си похапнахте, лебедче?
Няма нищо загадъчно. Зърно, което те превръща в човек.
Хайде да се менкаме - ти на мен зърното, аз на теб...
Какво? Люспите си ли? - Не.
Ето! Виж!
Плешив тарикат!
Прекрасен е!
На мен друго, освен шарани, не ми е подарявал.
Лена!
Отсипи му мъничко зърно.
Еха!
Пораснали са ми пипала, тоест крака.
Красавици, и аз си имам крака. Е, не са дълги като вашите,
но не са за изхвърляне, нали?
Бабке, твоето шаранче сега ще отплува.
Прибери си щипките, безсрамник неден! - Още нищо не съм направил, Ягодке.
Знам го аз твоето нищо. И без крака си беше шавлив,
пък с крака - еша няма да имаш.
Какво се пулите? Нямате си мъже, та се прехласнахте по чуждия.
Пръждосвайте се! Къш от тук! - Ще те овъгля, дъртачке!
Марш от тук! Изчезвай! - Да си ходим!
Как вървите с такива диреци?
Слушай бе, тюлен! Малко остана да ни изпепелят заради теб.
Стига сте се карали! Браво на вас! Добра работа свършихте.
Скрий го! - Открадна ли го?
Не е хубаво това, върни го! - Тия кокошки ще си снесат друго.
Ще открият липсата и ще ми откъснат краката,
пък аз вече свикнах с тях.
Еха!
Ще съжалиш за това, нещастнице! Ще унищожа теб и цялото ти племе.
Млъкни най-сетне!
Здравей, девойко!
Какво носиш във вързопчето?
Изхвърлям боклука.
Защо се забавихте толкова? - Какво е това, хляб ли?
Никога не изхвърляй хляб, разбра ли?
Тая нищо не разбира.
Кара каруцата като бясна и си приказва самичка.
Аха, ясно. Въртоглава.
Да тръгваме да търсим Иван.
Какво ще го правим? - Ох, Ваня, Ваня!
Трябва да го отворим. Чувал съм,
че всяко яйце изисква специален подход, всяко си има своята тайна.
Специален подход?
Я дръж!
Защо е толкова болезнено? Преди не беше така.
Сега със сигурност ще стане.
Нали ти казаха, тъпанар такъв? Трябва си специален подход.
Не слушаш какво ти казват умните хора. Що не ги слушаш?
Акълът ти е колкото овча дарадонка. - Ваня!
Гледай какви кундурки си намерих. Как вървиш с тях?
Ако Кашчей беше тук, щеше да каже как да отворим яйцето.
В момента няма връзка с този номер, обадете се по-късно.
Явно твоята птичка не го е намерила.
Приседна ми. - Хайде, да тръгваме,
че скоро на железния кон ще му свърши вмирисаната вода.
Тръгваш ли си, дъще? Няма ли да пийнем поне чай?
Нямам желание. Ще се поразходя. - Барем да се беше сбогувала.
Не е учтиво така.
Дали не трябва да го сварим? - Не.
В Централната част се очаква слънчево време
с временни увеличения на облачността. - Каква красота!
Потекоха ли ти лигите? - Нищо не ми е потекло.
Мисля как да отворя яйцето. - Дай ми тая шашма.
На!
Здрасти.
Твърдоглава си.
Това е даже мило. Можехме да се сприятелим.
Не дружа със змии.
Какво направи, дърта вещице? Окьоравях!
Токът изгасна, сега ще го включат.
Хора, появи се надпис.
Ще се отворя утре. - Не можахте ли да го кажете по-рано?
До утре има два часа.
Ще почакаме. - Пресъхна ми устата.
Върви да си пийнеш водица от белия кладенец. Върви, върви!
Върви!
Ваня, можеш ли да направиш отново оная цветна стена?
Ела да ти дам прилични дрехи.
Иди да се преоблечеш!
Време е.
Хайде, миличко!
Това не е яйце, а пълна шашмагория.
Ще се отворя утре.
"Ще се отворя утре". А ние пак опитваме да го отворим днес.
То ще се отвори чак утре. - Нима?
А когато настъпи утре, то пак ще се превърне в днес.
Как тогава ще го отворим утре? Това е пълна нелепица.
Стига сте умували!
Трябва да действаме, трябва да спасяваме Василиса.
Къде да я търсим? - Не знам. Където и да е.
Златните лъчи на слънцето
гаснат в пелена от мрак.
И между нас отново
внезапно се издигна стена.
Нощта ще си отиде, утро ясно ще настъпи.
Знам, че щастието ще кацне и на нашето рамо.
Нощта ще си отиде, навъсеното небе ще се избистри,
слънчице ще грейне...
Птиците ще се смълчат.
Звездна светлина над покривите ще засияе.
Даже през виелици и дни печални
ти ще чуеш моя глас.
Нощта ще си отиде, утро ясно ще настъпи,
Вярвам, че щастието ще кацне и на нашето рамо.
Каквито и магии да правиш, няма да сполучиш.
Ваня ще ме спаси, въпреки всичко.
Повярвай, мила, и аз много искам това.
Да те спаси.
Непременно трябва да спасяваш онези, които обичаш.
Супичка!
Ох, Яго! Невъзможна си! Хрилете ми се спаружиха от тая супа.
Баламурник! - Какво?
Баламурник!
Това е състаряваща отвара, за да се озове яйцето в утре.
Какво? - Състаряваща отвара.
Ти, вещице...
Ами сега? Станал съм на 700 години! По-дърт съм и от теб.
Опасявам се, че няма да е задълго. Светозаре, носи яйцето!
Отварата е готова.
Видя ли?
Тичам, тичам.
Глупак такъв! Какво направи?!
Отивам да го взема.
Ударих си плавника.
Рибки мои, позволете да се представя...
Шаран Безочлив. - Не започвай пак, Ягодке!
Просто търся яйцето. Те може да са го видели.
Белята си търсиш ти.
Ето го яйцето.
Абе ти какво си ги зяпнал тия? - Яго, айде мирясай вече!
Душата ми извади. Наистина.
Извадила съм ти душата? - Да! Човъркаш, човъркаш, човъркаш!
Скоро ще ми отвориш хралупа на главата.
Ей сегинка ще ти отворя! - Долу костеливите ръчички от мен!
Как само ми говориш! Аз, глупачката, напразно ли ти вярвах?
Смятах, че си ми годеник. - Напразно!
600 години не ти дойде акълът, няма и да дойде.
Не ща да те виждам вече! - Голям праз.
Пръждосвай се при твоите кикимори!
Кикиморите!
Пипнеш ли ме още веднъж...
Галя? Само ти липсваше тук.
Не се захващай с мен, да не съжаляваш!
Нали ти казах?
Поне да има някаква полза от вас. Той сам си беше виновен.
Хабер няма от правилата за движение.
Хора!
Онзи, черният ме нападна преди малко. - Знаем как да отворим яйцето.
Водния дух се сети. - Да, аз. Спомних си за кикиморите.
Нищо нямаше да ти хрумне без мен, празноглавецо.
Бабке, престанете да мътите водата! Изобщо не ви познавам.
Ах, ти, блатен мухльо... - Стига!
Блатен мухльо! - Какви са тия кикимори?
Кикиморите имат власт над времето. Те знаят как да се озовем в утре.
И те обитават този свят, правилно ли разбрах?
Изгониха ги от Белогорие, защото задигаха на хората времето.
Ясно. Отиваме при кикиморите.
Интересно, кои ли са тия? Може би Бузова и Собчак?
И за какво се прехвърлих в първа класа?
Тази каруца е по-хубава.
Птичките тук са отвратителни. Защо изядох този синигер?
Зле ми е, Кашчейчо. Умирам.
И ми чурулика отвътре.
Иване! - Кашчей, къде сте?
Ваня, къде ли не те търсихме. Оседлахме железен кон.
Вие къде сте? - На "Можайски вал" № 8.
Това е адрес. Попитайте някого, ще ви упъти и ще го намерите. Хайде!
ПОЩА
Тук е бърлогата на кикиморите. - Аха, крадат времето.
Намерили са точното място.
Светозаре!
Василиса! Как се озова тук?
Къде ли не те търсихме. - Успях да избягам.
Усещам силите на Мрака.
Бързо ела с мен!
По-добре ти ела с мен.
Къде са тия ваши кикимори? - Ето ги.
Гледай, Ваня! Виждаш ли, това е времето на хората.
Кикиморите го крадат, а после го крият в магически кристал.
И как ще ни помогнат? Ще изпратят яйцето в утрешния ден с пратка ли?
Те умеят да боравят с времето и могат да ни помогнат.
Дръж! Отивам да се договоря с тях.
Извинете.
Добър ден. - Младежо, вземете си талонче.
Не ме разбрахте, просто попитах... - Талончето!
Сега. Момент.
Госпожо, машината не работи. - Елена Петровна, машината не работи.
Знам, включих чайника. - Този тук припира.
Да чака! - Нали чухте? Чакайте!
Като кипне чайникът, ще включат машината.
Ще си вземете талонче и ще чакате ред. Нали виждате, всички чакат.
Кикиморо, я не ме баламосвай!
Защо ми крещиш, не мога да разбера! Затворено е.
В обедна почивка сме.
Ваня!
Ваня, защо се вбеси така?
Ваня!
- Ваня, Ваня!
Ваня! Недей! Недей!
Как да стигна в утре?
Нищо не знаем, ние просто пазим Кристала.
Покажи ми къде е!
Пощади ни, богатирю! Умолявам те, не прави това!
Стотици години сме се трудили, за да напълним този Кристал.
Какво ще правим ние? Как ще живеем без него?
Не ни погубвай! Умолявам те, не ни погубвай!
Не можем да живеем без него. Взимаме съвсем малко време от хората.
Трябва да се храним някак, нали разбираш? Не го прави! Моля те!
Недей! Не го прави, Ваня!
Вече се е мръкнало. Ама че дивотия!
Как посмя?! Върни ми яйцето, крадльо!
Какво гледате? Изпепелете ги!
Ей, пернатия!
Спрете го!
Срещу кого наежихте перушината?!
Забравихте ли кой съм аз?
Не ни погубвай, безсмъртни! Предаваме се.
Отлитайте, докато сте още читави. - Всички към гнездото!
Защо ги пусна? Аз не съм обядвал.
Вие как сте? - Как да сме? Гледай, Кашчейчо,
имам си крака. - Крака си имал той.
Иван се сдоби с яйце на Жар-птица. Трябва да го отворим.
То ще ни помогне да намерим Василиса.
Какво щяхте да правите без мен?
И какво да правя с този Кристал на времето?
Я ми го дай! Хайде!
Да бъде Светлина!
Сече ти пипето, Кашчейчо!
Искаш да кажеш, че отвори дупка в утрешния ден?
Пъхай го там! Пъхай го!
Стана!
Яйцето се отвори. Сега какво? - Питай!
Чакай, Ваня, не бързай! Помисли!
Можем да поправим всичко, важното е да зададеш правилния въпрос.
Къде е Василиса?
Тръгвам след него. - Ами Светозар?
Не знам. Аз трябва да спася Василиса.
Добре, ама ние какво ще правим?
Яго, къде ти е колибата?
Давай, давай, скачай!
Това номер 12 ли беше?
Галя, стреляш по-зле отколкото чистиш.
Галя, уж си възрастен човек, а се носиш из Москва върху помияр.
Ха така.
Трябва да спасяваме Иван. - И как да го направим оттук?
Дръж!
Разпериха се!
Стига, Галя! Да се спускаме! Ти ми даваш Василиса,
а аз те пускам да си ходиш накъдето ти видят очите.
Как си? Натърти ли си задника?
Аз не, но предлагам да го натъртим на някои хора.
Да видим каква песен ще запее сега тая вещица.
Обърни колибата!
Кротни се, де! Зазидаха ни. - Какво ще правим сега, Яго?
Ще премахнем заклинанието от колибата ми.
Дръж!
Ваня!
Василиса!
Василиса! Всичко е наред, тук съм.
Тук съм. Всичко е наред.
Свърши се! Свърши се!
Чуваш ли? Всичко е наред.
Василиса, моля те...
Ванюша! Ваня!
Всичко това е магия. Аз я...
Светозаре! - Не се обвинявай, Ваня.
За всичко е виновна тя. Не позволявай...
Не можеш да ме убиеш.
Сладък сън...
сладък сън...
нека Сънчо донесе.
Сладък сън...
сладък сън...
Мамо... - Толкова дълго чаках този момент.
Прости ми, Ванюша, че не ти казах по-рано,
но ти не беше готов и щеше да ме отблъснеш.
Сега сме заедно. Ти не си сам.
Ти имаш семейство.
Най-сетне светът се сдоби с достоен повелител.
Синко, такъв е животът.
За великите неща се налага да се плаща.
Знам, че ти е трудно да го приемеш,
но, повярвай ми, всичко, което съм правила,
съм го правила за теб. Мракът те избра за велики дела.
От самото ти раждане той е в теб.
Опитаха да ни попречат и ни разделиха.
Ваня! Ваня! Моля те, не ми го взимай! Не!
Скриха те в другия свят, но аз те намерих.
Подлагах на изпитание тъмната ти страна,
защото само така можеше да станеш по-силен.
С всяка изминала година мракът те изпълваше и се пропиваше в теб,
но Светлината в теб започна да се съпротивлява.
Тогава разбрах, че трябва да действам по-решително.
Като отвлякох Василиса, те избавих от съмненията.
Сега беше готов на всичко.
Оттук нататък ти бе подвластен на волята ми,
и правеше това, което трябва.
Няколко крачки те деляха от пълния Мрак.
Като открадна яйцето, ти обрече Жар-птица на вечни страдания.
Само веднъж в живота си тя може да добие дете.
Но ти й го отне.
На кикиморите ти донесе разруха и глад.
Оставаше ми само докрай да те изпълня със злоба и гняв,
за да прекрачиш чертата - да убиеш.
Синко, сега никой на света не може да ни попречи.
Готова ли е? - Готова е.
Дръж!
Приключихме вече.
Василиса!
Животът не е изтекъл напълно от нея. - Остана ли жива вода?
Има мъничко.
Ти пък!
Къде е Ваня?
Ваня, не се противи на Мрака, пусни го в себе си!
Всичко свърши. Няма път назад.
Остави го, вещице! - Ваня!
Ваня, какво ти е?
Злото в мен взима надмощие.
Променям се. Прости ми!
Ваня! Ваня!
Ваня! Не се предавай! Бори се, Ваня!
Ваня!
Ти си жива!
Трябва да се спасявате. Това не може да бъде спряно.
Никъде не тръгваме без теб, ясно ли е?
Ваня! Ваня!
Ваня! Ваня...
Мен забравихте ли ме?
Прости ми, Ваня. Не можем да я надвием.
Вината е само моя. Ако тогава не бях избрал Мрака,
това нямаше да се случи. - Щом Кристала на времето е у нас,
значи можем да отидем където поискаме, дори в миналото.
Знам къде трябва да отидеш.
Там, където започна всичко.
Шишко! Меча!
Втасах я.
Ах, ти чироз долен!
Гълъбице, прости на мен, глупака. - Ставай!
Ставай, попова лъжичке! Сега ще те замъкна до колибата,
а сетне ще те закараме до водата. Ставай! Ставай!
Не ни било писано да вдигнем сватба,
Ягодке моя!
Кашчей!
Или как те викат? Микула?
Ти пък откъде се взе? - Не можеш да промениш миналото.
Нима? И кой ще ми попречи?
Ти ли, горило?
Пак нищо не си разбрал.
Аз - това си ти.
Винаги съм бил с теб от самото ти детство, твоят страх - това съм аз,
твоята ярост - това съм аз, твоята горделивост - това също съм аз.
Обречен си, ти не можеш да ме убиеш.
Аз съм част от теб самия.
Покори се на Мрака! - Чакай! Значи това, което става сега,
се случва само в главата ми? - Затова нямаш избор.
Не, приятелче, ти нямаш избор.
Ти си в моята глава.
Ще се справиш ли с наковалнята?
Сам съм си господар на главата.
Разбра ли? Така да кажеш на Мрака.
Ама че си досаден!
Притежавам още... силата на Тор.
Да не мислиш, че си победил.
Ако възпреш Кашчей, ще промениш бъдещето.
Помисли ли за това?
Никога повече няма да видиш Василиса.
Никога! Най-вероятно няма да се родиш.
Теб няма да те има. Ще дръзнеш ли да го направиш?
Микула...
Как да...
Не допускай в себе си Мрака.
Той ще те промени.
И не замисляй подлости против Доброто.
Повярвай ми, ти не си сам.
Ти имаш...
Ти ще имаш приятели.
И непременно ще откриеш своето щастие.
Знаеш ли, веднъж един мъдрец ми каза:
Да направиш правилен избор в точния момент е най-важното нещо.
Ами добре.
Хайде тръгвай. Остана ми още една работа за вършене.
Микула! И такова...
Получавай само шестици или каквото ви пишат тук.
Е, Мрак...
както би казал приятелят ми, Питката,
ще ти наритам задните части.
Ето че сме си у дома.
Прясна риба! Идвайте, купувайте...
Ти защо не се прибираш? Ще останеш без обяд.
Плувам, моя рибке, плувам.
Хлябът пресен ли е? - И още как. Опитай го.
Гледайте, говорящ хляб! - Благодаря.
Това е Питката.
Здравей, Василиса. - И вие си останете със здраве.
Не е редно сама девойка да носи такъв товар.
ИВАН Виктор Хориняк
ВАСИЛИСА Мила Сивацкая
ГАЛИНА Елена Валюшкина
КАШЧЕЙ Константин Лавроненко
ПИТКАТА Гарик Харламов
ВОДНИЯ ДУХ Сергей Бурунов
ЖАР-ПТИЦА Филип Киркоров
СВЕТОЗАР Тимофей Трибунцев
режисьор ДМИТРИЙ ДЯЧЕНКО
Превод и субтитри alexandrasim
http://subs.sab.bz Translator's Heaven® 2022