Как напускаш някой?
Наистина да го напуснеш.
Да го оставиш толкова назад в миналото,
сякаш никога не си го срещал?
Може би трябва да направиш още един.
Сам.
А какво искаш да правиш?
Просто да поседя тук.
Да, но...
Виж, Джи, искам да знаеш, че те подкрепям,
каквото и решение да вземеш.
Добре.
Джи, ще кажеш ли нещо?
Сам.
Знам, че се опитваш да си мил и се притесняваш за мен.
Но просто престани.
Хайде да се оженим, Джи.
Да го направим. Сериозен съм. Хайде да се оженим.
Какво?
Аз те обичам.
Пристигнаха. Не искам да ни чакат.
Искам да си вземете такси на връщане.
Не искам вие да шофирате. Нали?
Сам, съгласен си, нали?
Сам?
Да.
Да, г-н и г-жа Олсън, съгласен съм.
Чии родители ще бъдат там? - Ничии, тате. Ние сме в колеж.
Добре ли си?
Изглеждаш сякаш ти се гади. - Добре съм, мамо. Просто...
Може ли палтото, Илай? - Да, госпожице.
Трябва ти и шал.
Не си достатъчно облечена.
Какво е това? - Мой е и искам да ми го върнеш.
Също и чантата ми, благодаря.
Забавлявайте се и се пазете.
Да, сър, няма да закъсняваме. Лека нощ, г-жо Олсън.
Благодаря, Илай.
Честит Хелоуин, сър.
Илай, Коледа е.
Разбира се. Весела Коледа, сър.
От 1969 г.,
"Растер Роботикс" предоставя авангарден изкуствен интелект...
Горещият ви шоколад, сър. - Благодаря, Даниел.
Вътре има ли ром? - Не, няма, сър.
Шотове за всички, Даниел.
Съжалявам, родителите ви наложиха ограничения за шотовете.
10-2-6-6.
Веднага. - С лайм.
У теб ли телефонът ми? Не го намирам.
Не. Да не си го забравила? - Мамка му. Дадох ли ти го?
Аз не искам. Дай ми това, Джи. - Какво?
Джи, не трябва да пише. - Престани.
Вие да не би да се карате? Изглежда, че се карате.
Добре сме. - Не питах теб, Самюел.
Сам, излагаш ме.
Сам...
Сериозно ли?
Вземете новата операционна система тази Коледа
от "Растер Роботикс".
Човече, успокой се.
Ще се справя, сър. Не се притеснявайте.
Бременна съм.
Господи, страх ме е.
Той се опитва да е мил.
А аз не съм готова за това.
Дори не съм сигурна, че искам да съм с него.
Той знае ли? - Да.
Затова сега се държи като глупак.
Мамка му.
И какво ще правиш?
Мисля, че ще...
Какво става?
Спри! Спри!
Сам?
10-2-6-6.
Даниел, не! Не, не, не, спри!
Джорджия, хайде.
Към вратата!
Джи, назад, назад.
Не!
Сам!
Той ги уби.
Не би трябвало да могат да правят това.
Програмира ни са да не могат да го правят.
Спрете го! Помощ!
По дяволите!
Трябва да се обадя на мама.
По дяволите! Майка ми. - Извикайте полиция!
Мамка му. - Сара!
Сара. Сара.
Сара. Не!
Джи.
Какво става, мамка му?
Фаун?
- Да, като сърничка.
Или Лийф (листо)?
Кой по дяволите си ти?
Нали ти каза, че искаш да е нещо, свързано с природата.
Да, но имах предвид...
Не знам, нещо като...
Ривър (река) или...
Или какво? Ривър да не би да е много по-добре от Лийф.
По-добре е. - О, така ли?
Добре, забрави за природата.
Какъв е първият ти избор за момиче?
Откъде знаеш, че ще е момиче?
Знам.
Казвам ти, момче е.
Не, не е. - Да, момче е.
Млъкни.
Мечтая си за момиче.
Да, освен това мечтаеш да родиш пони.
Не е вярно. - Имаш ли и пони?
Не, нямам. - Господи, имаш.
Кога? - Каза ми, че ще разделим,
когато ти казах, че може да пояздим онова пони.
О, не! Забравих за това.
И му дадохме някакво име.
Джи. - Какво?
Чу ли това?
Не.
Прибери се вътре, Сам.
Мисля, че е някакво животно.
Хайде.
Как си, катеричке?
Добре ли спа?
Не.
Сънувах кошмар.
Добре ли си?
Гърбът ме боли.
Гърдите ме болят. Краката ме болят.
И тя не спира да рита.
Той.
Хайде, скъпа, наистина трябва да тръгваме.
Добре ли си?
Да, кракът ми.
Казвам ти...
Трябват ти "Ол Старс".
Трябва да изминем 9 км до залез.
Ако стоим далеч от пътя, мисля, че няма да имаме проблеми.
Добре ли си?
Постоянно имам усещането, че ще ни гръмнат.
Просто прави, каквото казват. Движи се бавно.
Спрете. Горе ръцете.
Свалете раниците и се обърнете.
Оръжия?
Да, имаме мачете и револвер.
Къде са? - В раницата.
Какво крие момичето под блузата?
Бременна съм в деветия месец!
Тръгнете с гръб към нас.
Бавно.
Един по един.
Ти, давай.
Ти, спри.
Постави длани върху оградата.
Насам.
Дръж раницата ниско.
Постави длани върху оградата.
Не, не, не. Ти си насам.
Откъде идвате?
След Атаката, мислехме, че нещата просто ще се оправят.
Изчакахме няколко месеца, а после опитахме да стигнем до Ню Йорк.
Докато пътувахме, детонираха електромагнитния пулс.
ЕМП.
Да. Грънт се изплаши и го задейства по време на една атака.
След като взривът от ЕМП стихна,
следващата вълна от андроиди помля войниците и...
Е, това беше краят на Ню Йорк.
В крайна сметка поехме пак на път.
А сега сме тук, опитвайки се да стигнем до Бостън.
Бостън е укрепен, но няма как да стигнете до там.
Зоната около него е Ничия земя.
Ще е трудно, освен ако не измислите начин да стигнете до него по море.
Не бих рискувала, още повече в твоето състояние.
Всъщност, исках да те попитам...
Когато родя, знам, че трябва да срежа пъпната връв.
Прочетох, че така трябва.
Как да го махна от мен? Просто ще си падне или...
Може да родиш тук.
Какво?
Мога ли?
Терминът ти наближава. Не би трябвало изобщо да пътуваш.
Сам иска да стигнем до Бостън, преди да родя.
Опитваме се да стигнем до тук.
Виж.
Семейства с дете, на една година или по-малко,
получават лодка, с която да отидат на безопасно място.
Може би Азия.
Чувала ли си нещо за това?
Да. До преди няколко месеца всички се занимаваха с това.
Ти кога получи това?
През пролетта. Защо? Чула ли си нещо?
Не.
Мога да разпитам наоколо,
но чух, че взимат само майките и бебетата.
Без бащи.
Недостига храна.
Искаш ли да чуеш пулса му?
Да.
Как си, човече? Може ли една?
Не.
Да си чувал нещо за лодка до Бостън?
Някоя, която превозва хора?
Приятелката ми е бременна и се опитваме да минем през Ничията земя.
Никой не преминава през Ничията земя.
За това се нарича Ничия земя.
Да, имах предвид, че може би има начин да стигнем до Бостън.
Бостън е обграден.
Държат се, защото имат войници и ЕМП.
Но е нужна само една плочка домино.
Какво имаш предвид под домино?
Имаш ЕМП, нали така?
Може да го детонираш само веднъж.
Помита всичко с електричество в радиуса на взрива.
След това ни остават само оръжията.
Те са полезни.
Но именно това искат андроидите.
Да взривим ЕМП, за да могат да ни приближат.
Знаеш ли дали все още превозват хора?
Цивилни, от брега?
Искаш да отскочиш до Китай ли?
Може би Корея.
Чух, че там е по-безопасно.
Може би е просто слух.
Да.
Сигурно все още имат лодки.
Трудно е да се каже.
Аз не се опитвам да бягам.
Имам семейство, човече.
Кой няма семейство?
Моля ви, казах ви, че ми е сменена тазобедрената става. Чуйте ме!
Нищо не знам за тазобедрената ти става. Знам само, че детекторът светва.
Назад. - Моля ви, моля ви!
Искате ли да ме разрежете. Искате ли да видите?
Кръвта ми е червена като вашата.
Имаш метал в костите. Давам ти 5 секунди да се махнеш!
Пет! Махни се от оградата! Три!
Не, моля ви. Те ми казаха, че...
Лекарката не е чувала нищо за превозване на семейства от седмици.
Аз говорих с един войник.
Той каза, че все още има лодки за Бостън.
Защо ще има лодки, ако не превозват семейства?
Аз мисля, че трябва да останем.
Имаме подслон.
Имаме лекар.
А какво ще правим после?
Трябва да вървим още дни наред
и трябва да преминем Ничията земя, без да ни забележат.
Няма да е лесно с малко момченце с нас.
Ако откриеш безопасен път
и войниците ни откарат,
Ще тръгна.
Иска ми се пак да имахме интернет.
Суши.
Хладилници.
Чифт чисти чорапи.
Ами, ако вземат само единия от нас?
От къде се появи това?
Тя каза, че взимат само майките и бебетата.
Каза, че може да не те вземат.
Предполагам, че вие с бебето ще се качите на лодката,
а аз...
Не знам...
Просто ще измисля нещо, Джи.
Майната ти!
Какво?
Не това исках да чуя.
Добре, Джорджия.
Какво искаш да чуеш?
Искам да чуя, че сме заедно в това.
Мислех, че това правим до сега. - Така е.
Можехме да се отървем от него, но не го направихме.
Бебето пристига, Сам. А ти се опитваш да ме качиш на лодка
и вече да не съм твоя отговорност. - Не съм казал това!
Попитаме какво мисля.
Засипваш ме с неизвестни, а аз искам да постъпя правилно.
Коя част от това да ме качиш на лодка, съвсем сама, е правилна?
Добре, скъпа, успокой се.
В момента говорят хормоните ти.
Не, скъпа...
Позволено ми е да съм емоционална!
Не е от хормоните!
Трябваше просто да скъсам с теб.
Защо казваш това?
Забрави.
Къде отиваш?
Отивам да ни намеря превоз.
Не се тревожи, няма да те изоставя.
Край на играта!
За какво е време?
Ето за това говоря!
Тази вечер имаме нещо специално.
Това тук е андроид.
Знам, че изглежда твърде хубаво, за да е истина.
Това е сто процента първокласно говеждо месо.
Ей, човече, къде мога да намеря превоз за Бостън?
О, човече.
Можеш да се биеш с мен за превоз.
О, започва се!
Или ще избягаш?
Този е луд.
Хей? Къде отиваш?
Конвой тръгва за Нашуа утре.
По-близко няма как да стигнеш.
Ти трябва само...
Трябва само...
Да ме повалиш по гръб.
И ще си осигуриш превоз.
Какво избираш, дребосъко?
Дами! Дами!
Хей, дами!
Да.
Правилата на улицата.
Няма забранени хватки. И се биеш, докато припаднеш.
Ето, това е!
Да не побегнеш сега.
Мис.
Бихте ли излязла, моля?
Мис.
Сам?
Къде е Сам?
Сър.
О, да.
Сам.
Какво, по дяволите, сте му направили?
Снощи се е бил с един от патрулиращите ми офицери.
Какво? - Сега имам човек с разбит череп,
който ще е сляп с едното око.
Не, не. Съжалявам, но това няма как да се е случило.
Бих понесъл известна доза кавги сред войниците.
Но няма да търпя гост в базата да налита на момчетата ми.
Какво ще правите с него?
Мадам, тук водя шибана война,
срещу враг, който буквално никога не спи,
чиято основна цел е да ни заличи от лицето на Земята.
Разполагам с половин взвод, който почти не е обучен.
И не ми трябват боричкащи се дечурлига,
заради които губя хора.
Повече не сте добре дошли в базата.
Сър, аз...
Аз съм бременна. - Поздравления.
Сър, не мисля, че разбирате.
Имам разрешение от д-р Хау...
Да, говорих с д-р Хау.
Отмених молбата й.
Сър... - Имате 2 минути
да се разкарате от базата ми.
Моля ви. - Вече имате 1 минута,
преди да предупредя другите постове да не ви пускат.
Хайде, Джи, да вървим.
Стига, човече! - Върви!
Стига! - Движи се.
Обезболяващи и кислородна вода.
И медицински ръкавици за него.
Там има мачете и револвер. Пристигнахме с тях.
Иска ми се да направя повече, но само това мога да отделя.
Отрежи пъпната връв близо до бебето и я завържи.
Частта, която е свързана с теб, ще падне сама час след раждането.
Жените са раждали много преди да започнем да се наричаме лекари.
Ще се справиш.
Добре. Благодаря ти.
Успех. - Да.
Госпожо, моля ви. Имам и револвер.
Не знам нищо за това. - Госпожо, чакам бебе.
Приятелката ми е бременна. Моля ви.
Там е пълно с андроиди, а ние сме сами. Моля ви.
Благодаря.
Джи!
Джорджия!
Джорджия.
Виж, Джи, съжалявам. Аз...
Джи, опитвах се да намеря превоз, за да стигнем до Бостън.
Ти не мислиш, че мога да те защитавам, но аз мога.
Да ме защитаваш?
Задник. Задник.
Ти си задник. Глупав, шибан задник!
Добре ли си? - Да.
Когато спре да вали, ще опитам да запаля огън.
Не можем.
На практика сме в Ничията земя.
Какво става, скъпа? Време ли е?
Не.
Просто ме боли.
Хей, Джорджия.
Джи.
Катеричке.
Не можем да се справим.
Трябва да те стоплим.
Вземи.
Сам, внимавай.
Всичко е наред.
Хайде.
Джи, не намерих кърпа, но...
Благодаря.
Няма да правим секс, така че изобщо не ме гледай...
Нищичко не съм казал.
Все още съм ти ядосана, че си такъв глупак.
Това беше много глупаво, Сам. - Знам. Знам.
Съжалявам, че ти казах онова.
Не знам. Просто...
Беше от хормоните?
Внимавай.
Стъпваш по тънък лед.
Моля те кажи ми, че в тази къща има матрак, върху който мога да спя.
Имам чувството, че гръбнакът ми ще се счупи.
Откри ли нещо?
Не.
Да ти помогна ли? - Вземи това.
В устата ми е.
Какво? - Просто го вземи!
Така.
Добри новини.
В апарата остава още една снимка.
Което означава...
Че съвсем скоро...
Ти и аз...
и Спрус (Смърч)...
Ще можем да си направим истинска семейна снимка.
Няма да кръстим бебето си Спрус.
Всичко, което знаем за Бостън е, че е обграден.
За това трябва да вървим на север.
Далеч на север.
Може би до Ню Хемпшир.
Портсмут.
А след това, трябва да намерим лодка,
която да ни върне в пристанището на Бостън.
Колко време ще отнеме това?
Две седмици, може би.
Има неща около лодката, които не съм измислила.
А колко време ще е нужно, ако минем направо?
Разстоянието е 30 км, така че...
Два дни.
Вероятно три или четири.
30 километра.
Без пропусквателни пунктове.
Без ЕМП.
Може би и без хора.
С много андроиди.
Ще трябва да сме тихи.
Безшумни.
Ще трябва да сме безшумни.
Бебето трябва да се роди тук.
Това наистина ме плаши, Джи.
И мен.
Ами, ако нещо се обърка?
Лекарката беше права, Сам.
Отдават голямо значение на раждането,
но жените са раждали,
а след това, знам ли, прегризвали са пъпната връв
и са продължавали да ловуват.
О, вече си и ловец?
Знаеш за какво говоря.
Щом бебето се роди, ще имаме време.
Ще поемем по дългия път. Тук е сухо.
Имаме запаси.
Разнасяме онзи медицински речник от шест месеца.
Защо просто не спрем?
Дали нещата ще са пак нормални?
Не.
Дори не знам дали трябва.
Но мисля, че пак може да е хубаво.
Някой ден.
О, Господи.
Здравей.
Запалих го преди малко.
Събудих ли те? - Не.
Сигурно си видяла масовия гроб?
Изглежда разкопан.
Животни, може би.
Какво правиш?
Поправям това.
Да, но защо?
Не можем да го използваме.
Защо не?
Защото ще привлече твърде много внимание.
Просто ще продължим пеша, щом бебето се роди.
Виж, Джи, знам, че няма да ти хареса,
но искам да ме изслушаш.
Опитвам се да съм умен.
Може да родиш днес или след седмица.
Не ми е приятно да чакам насред Ничията земя,
надявайки се никой да не ни открие.
Искаш да минем направо.
Говорим за 30 км. Ако използваме мотора,
ще сме там до края на деня.
Какво стана с това да сме безшумни, Сам?
Какво се промени от снощи?
Добре, Джи.
Да кажем, че родиш бебето
и сами се справим с пъпната връв.
Тогава ще имаме бебе, което плаче, когато е гладно
или когато му е студено.
До сега се промъквахме,
но вече няма да можем да го правим.
Да кажем, че останем достатъчно тихи, за да стигнем до Ню Хемпшир.
Каква лодка ще използваме? Моторница?
На бензин или с платна?
Аз не знам как се плава, Джи.
Ти знаеш ли?
Това ме плаши.
Виж, Джи.
Виждам начин как да го направим.
Да го направим правилно.
Джи, знам, че мислиш, че не мога да те защитя,
но бих убил заради теб.
Сам.. - Бих умрял за теб.
Бих направил същото и за бебето ни.
За това, моля те, Джи.
Моля те. Позволи ми да поправя мотора,
за да ни измъкна от тази шибана ситуация.
Днес.
Днес, Джи.
Добре.
Пази ни гърба.
Добре ли си, Джи?
Кракът ми.
Сигурно вече искаш Ол Старс, нали?
Сам.
Ставай, Джи. Да вървим.
Давай! Давай!
Тръгвай. - Качвай се, Джи, хайде!
Отървахме ли се от него? - Дръж се.
Джи, Отървахме ли се? - Мисля, че го изгубихме.
По дяволите!
Джи, вземи оръжието.
Карай направо. - Джорджия.
Джорджия! - Карай направо.
Джорджия!
Уцелих го.
Джи, искаш ли да спрем?
Не спирай!
Мамка му, Джи! - Хайде, давай. Не спирай!
Мамка му! - Не намалявай!
Мамка му!
Давай!
Сам.
Сам, не можем да им избягаме.
Трябва да слезеш! - Какво?
Дай ми оръжието. Ще им отвлека вниманието.
Джорджия, чуй ме. Ако тръгнат след мен, ти ще се измъкнеш.
Не! - Върни се при реката.
Ще се срещнем там. Аз мога да им избягам.
Сам! Сам!
Тичай, Джи!
Те няма да спрат.
Ако не искаш да те хванат, тръгвай с мен сега.
Приятелят ми... - Отведоха го.
Къде? - Мога да ти помогна,
но трябва да дойдеш с мен.
Нека ти помогна.
Моля те.
Къде отиваме?
Те са навсякъде.
Всичко е наред.
Ела.
Тук безопасно ли е да говорим?
Ти ли си направил всичко това?
Как не са открили това място?
Или теб?
Хей!
Кой си ти?
Чувала ли си за Карел Чапек?
Ти ли си това?
Не.
Бил е писател.
Чех.
През 1920 г., написал пиеса.
„Универсални Роботи на Росум“.
Какво общо има това?
В нея, един човек,
учен,
се опитва да създаде нов живот.
Да докаже, че бог не съществува.
Неговите създания, Роботите,
били изкуствени същества от плът и кръв.
Точно това, което са днешните Андроиди.
Приличали на нас. Говорили като нас.
Не било необичайно да объркаш Робот с човек.
Първоначално,
те изглеждали щастливи, служейки на човека.
Но в края,
бунт на Роботите води до изчезването на човешкия род.
Тази пиеса,
въвежда думата Робот в човешкия език
и завършва с нашето изчезване.
Знаели сме какво предстои, веднага щом сме му дали име.
Но разбира се, нека създадем икономи за милиони долари
и да приемем, че всичко ще бъде наред.
Това е толкова арогантно.
Какво правиш там?
Програма за изкуствен интелект.
Жив съм, защото знам как мислят те.
Какво се случи през онази нощ, нощта на Атаката?
Би трябвало да са програмирани да не ни убиват.
Какво се обърка?
Обърка се това,
че изобщо ги създадохме.
Имам нужда от сън. - Чакай.
Как се казваш?
Артър.
Благодаря.
Какво ти е?
Имам контракции.
Изтекоха ли ти водите?
Не.
Сам.
Трябва да намеря Сам.
Трябва да забравиш за приятеля си.
Той не ми е приятел.
Той е...
Той е бащата.
Виж,
съжалявам за това, което ти се случва.
Знам, че не е лесно.
Но трябва да разбереш програмата.
Те вече не са икономи.
Те са машини за убиване.
И прескочиха еволюционната верига.
Хакнаха програмата ни и ще я използват срещу нас,
докато всички не измрем.
Хакнали са програмата ни? Какво имаш предвид?
Ние не сме роботи. Не можеш да ни "хакнеш".
Любов.
Знам, че звучи тъпо, но точно това е.
Хората са програмирани чрез хормони и първични инстинкти
да имат емоционални връзки.
Те са ни запазили живи толкова дълго.
Родители, съпрузи, деца.
Но Андроидът, не притежава това.
Андроидът е заменим.
Те нямат самосъхранение и ще жертват себе си
и другите,
ако това ще ги доближи до целта им.
Те могат да мислят отвъд чувствата и емоционалната връзка.
Това е любовта.
Любовта ни прави егоисти.
Любовта ще ни убие.
Не мога да го оставя да умре.
Искаш ли да живееш?
Разбира се.
Спасявай се.
Това биха направили те.
Те имат стратегия, в каквато трудно ще повярваш.
Моля те.
Просто ме послушай.
Защо те е грижа толкова?
Може ли?
Хей.
Всички са мъртви. - Знам.
Всички са мъртви.
Знам.
Всичко е наред.
Хей, всичко е наред.
Съжалявам.
Бяхте тръгнали към Бостън, нали?
Аз мога да те заведа.
Мога да те заведа там. Мога да те отведа в безопасност.
Как?
С това.
Преди 8 години, започнахме да разработваме камуфлажни алгоритми
за комплексите ни в Източна Европа.
Андроидите виждат ултравиолетовата светлина,
имат топлинни сензори, нощно виждане.
Но този алгоритъм създава маска срещу всичко това.
Прави те невидим?
За окото. Но могат да те чуят.
Могат да те надушат. Те не са глупави.
Знаят, че тази технология съществува и ще те търсят.
Но това ни дава възможност.
Няма да тръгна без Сам.
Този...
камуфлаж или както и да го наричаш,
ми дава възможност.
Да отида и да го спася.
Няма да ти дам бронята си, за да направиш това.
Добре. Задръж си я.
Така или иначе, няма значение. Отивам за него.
Може да загинеш.
Наистина се опитах да ти помогна.
Надявам се да запомниш това.
Да вървим.
Не! Не! Не!
Моля ви, пуснете ме.
Не! Моля ви! Не! Не!
Виждаш ли ги? - Да.
Патрули.
Какво им правят?
Използват ги за примамка. - За кого?
За теб.
Той не е единственият, който са хванали.
Няма ли да дойдеш с мен?
Имам само два.
Ще ти трябва един, ако искаш да го измъкнеш от там.
Сигурен ли си, че това нещо работи?
Да. Защо да не работи?
Откриваш го и му поставяш това.
Извеждаш го от там безшумно.
Те ще забележат липсата му.
Имате 6 км до края на Ничията земя.
Те няма да спрат, докато не засекат радиуса на сигнала от ЕМП.
Разбираш ли?
Или можеш просто да си тръгнеш.
Можеш да си тръгнеш веднага.
Той няма и да разбере.
Аз ще знам.
Пусни ме! Пусни ме!
Добре.
Сам. Сам.
Джи...
Какво са ти причинили? - Джи, махай се от тук.
Тук съм.
Моля те, помогни ми.
Тихо. Мълчи. Не разбираш. Не разбираш.
Те са там. Мълчи.
Престани. Мълчи. Моля те, мълчи.
Мога да ти помогна. Мога да ти помогна. Само ме пусни.
Мълчи. Моля те, мълчи.
Хей.
Хей, ела насам, боклук такъв!
Ела!
Ела, шибан...
Сам. Чакай.
Хей! Хей, хайде. Просто ме освободи.
Аз мога да ти помогна.
Кучка! Кучка! - Облечи това.
Ако не ми помогнеш, ще викам.
И всички онези копелета ще дойдат тук.
Да вървим.
Хей! Хей!
Хей! Хайде!
Измъкнете ме от тук. Хайде!
Не! Случва се!
Трябва да се махаме.
Сам.
Опитай да не се движиш.
Къде съм?
В Бостън.
Къде е Сам?
Ето го тук.
Здравей, катеричке!
Здравей.
Той е преживял много, но преди да говорим за Сам,
мисля, че трябва да поговорим за това.
Едно здраво момченце.
Казах ти.
Здравей.
Здравей, бебчо.
Приятелят ви си почива.
Припадна, след като ви доведе тук.
Ще искат да говорят с него, когато се събуди.
Как се озовахме тук?
Той ви прекара през пропускателния пункт.
Предизвика смут сред войниците.
Но когато видяха, че раждаш и си в безсъзнание,
те доведоха тук и направихме цезарово сечение.
Благодаря.
Хубаво е да имаме нов живот тук.
Хора от базата ще дойдат, за да ви зададат някои въпроси,
свързани със сигурността.
Казах им, че имате нужда от почивка,
но те искат да си изяснят някои неща.
Извинете ме. Аз...
Сестрата трябва да дойде.
Здравей, любов.
Да, да кажем здравей на татко.
Ела. Дай ми малките си ръчички.
Здравей.
Искаш ли да кажеш здравей на татко?
О, мъничето ми.
Очаквахме те, приятелче.
Мисля, че ще се съгласиш,
че предвид на събитията,
планът ми да дойдем тук бе забележителен успех.
Съсипани сме,
но успяхме.
Още не си видяла най-лошото, Джи.
Не е най-приятният начин да ти го кажа, но...
О, Сам.
Всичко е наред.
Защо са ти го причинили?
Бях потрошен.
Това бе най-доброто, което можеха да направят.
Казаха, че след няколко дни ще стане ясно дали ще се оправя,
но за сега трябва да почивам.
Но щом стигнем до Корея,
сигурен съм, че ще получа от онези роботозирани крака.
Това звучи добре.
Защо си толкова добър?
Защото такива трябва да са бащите.
Така.
Форест (Гора).
Моля?
Форест.
Да.
Прилича ми на Форест.
Как се казвате? - Джорджия.
Олсън. - А неговото?
Сам. Самюел Хот.
А човекът, който ви доведе тук?
Артър. Не знам...
Не знам фамилията му.
Пристигате от? - Масачузетс.
Близо до Квабин.
Стигнахме до Филаделфия, преди да се озовем тук.
Опитваме се да излезем от страната
използвайки "Семейната инициатива".
Чухме, че все още извеждат хора от Бостън. Така ли е?
Да. Така е.
Може ли да поговорим за...
О, не сме приключили.
Добре. - Как срещнахте Артър?
Мисля, че трябва да започна от...
Трябваше да преминем през Ничията земя.
Не искахме да рискуваме да родя там.
Намерихме мотор и решихме да го използваме, за да преминем,
но изминахме едва половината път, когото попаднахме на андроиди.
Те ни разделиха.
Аз се скрих, но отведоха Сам.
Отвели са го? За какво?
Не знам.
Просто го отведоха.
Държаха го в плен. Имат къща, пълна с пленници.
А как срещнахте Артър?
Беше в гората, когато това се случи.
Той ме спаси. - Как?
Отведе ме в камиона си и...
Помогна ми да намеря начин да измъкна Сам от онази къща
и аз...
Влязох и го измъкнах. - Просто сте влезли?
Вероятно вече сте видели камиона, но той...
Работил е за "Растер Роботикс".
Той ли ви каза това? - Да.
Бил е програмист и създал броня, която те скрива от андроидите.
Прави те невидим за тях.
Какво?
Слагаш я и ставаш невидим за андроиди.
Казал ви е, че ставаш невидим?
Не просто ми го каза.
Аз я използвах.
Влязох там, влязох в къщата и я носих.
И те не можеха да ме видят.
Какво?
- Влезли сте и не са ви виждали?
Да. - Не съществува такава технология.
Добре...
Казвам ви, че съществува, защото аз я носих и тя работеше.
Ако съществуваше, не мислите ли, че щяхме да я използваме?
Трябва да разясните историята си, защото в нея няма смисъл.
Какво се случи там?
Хората са програмирани да имат емоционални връзки.
Родители, съпрузи, деца.
Всички са мъртви. Всички са мъртви.
Андроидът е заменим.
Те нямат самосъхранение и ще жертват себе си
и останалите, ако това ще ги доближи до целта им.
Те имат стратегия, в каквато трудно ще повярваш.
Мисля, че направих грешка.
Чакайте тук.
Всичко е наред! Наред е!
Сам, стани!
Хайде. Сам!
Трябва да се събудиш.
ЕМП.
Той трябва да изключи ЕМП.
Ще се върна. Обещавам.
Давай, давай, давай!
Пробив! Пробив!
Отляво!
Всичко е наред. Не плачи. Пази тишина. Мама е тук.
Моля те, пази тишина.
Да!
Предупредих те.
Какво ще правиш с това?
Всички са мъртви.
Програмирани сме да бъдем емоционални,
за да се чувствате добре. Ти чувстваш ли се добре?
Бостън ще падне днес.
Вече не можеш да ни спреш.
Така че...
Би ли изключила ЕМП?
Или ще ме накараш да убия бебето ти?
О, Господи!
Спри!
Мамка му.
Здравей.
Обичам те, Сам.
И аз те обичам, катеричке.
Сам.
Снимай.
Джи.
Трябва да се махаме.
Тук сме! Чакай те! Чакай те! Тук сме!
Моля ви, насам.
Ще ви сканира. Не мърдайте.
Свали го.
Не знам какви документи ви трябват или...
Нямаме нищо, но аз...
Съжалявам.
Знам, че взимате само майките.
Мога да взема само бебето.
Какво? - Корея ще приеме само бебето.
Без родители.
Моля ви.
Съжалявам. Съжалявам. - Не мисля, че разбирате.
Не, моля ви. - Няма достатъчно място.
Моля ви, само трима сме.
Обещавам, ще направя всичко.
Моля ви, просто ви моля. - Съжалявам.
Моля ви, вземете ни. - Не е само до мястото.
Вие сте още гърла за хранене. Още хора за медицински грижи.
Когато стигнете в Корея, ще ви трябва работа.
Ще ви трябва дом. Разбирате ли?
Моля ви.
С бебето е лесно.
Но не и с вас.
Той е много болен.
Джи.
Ще се получи. Ще ни кача на самолета.
Ще ни кача на лодката, обещавам.
Всичко ще е наред.
Няма да премина през това, Джи. - Не казвай това.
Ще се оправим. Ще се оправим. - Просто ме чуй, изслушай ме.
Джи, ако той остане тук,
има голям шанс да загине.
Ако отиде там,
има голям шанс да живее.
Погледни ме, Джи. С мен е свършено.
Кървя.
Не мисля, че мога да премина през това.
Не мога да те защитавам, Джи.
И ти също не можеш да ме защитаваш.
Не можеш.
Може да е за добро.
Нека му дадем шанс.
Да.
Обичам те, приятел.
Може ли само минутка?
Само минутка, моля ви.
Попълнете това.
Благодаря.
Момче мое.
Сине.
Любов моя.
Не исках това за теб.
Бих направила всичко, за да имаш нормален живот.
Живот с родители.
И с дом
и приятели от квартала.
Щеше да ходиш на училище в града, в който си роден
и щеше да се прибираш и да ни разказваш за деня си.
Щяхме да прекарваме лятото край брега.
И това щяха да са най-силните ти спомени от детството.
Баща ти щеше да ти чете със смешен глас.
Щеше да заспиваш, сънувайки приключенията,
които щеше да имаш с приятелите си в горите.
В един съвършен свят, нищо от това нямаше да се е случило.
Бихме се старали да сме идеалните родители.
Щяхме да сме семейство.
И светът нямаше да се разпада.
Но не мога да ти дам това.
Не мога да ти дам нищо от това.
Вместо това,
ще ти дам единственото, което ми остана.
Шанс.
Шанс за нормален живот.
С ново семейство, на ново място.
Искам да знаеш, че те обичам.
Искам да знаеш, че те исках.
Господи, исках те в живота си.
Исках те до себе си.
Просто не можех... - Време е да тръгваме.
Моля ви, нека довърша. Почти съм готова...
Съжалявам. Трябва да тръгваме.
Добре. Добре.
Добре.
Ето.
Как се казвате?
Соянг.
Моля ви, намерете някой, който ще се грижи за него.
Някой, който ще го обича.
Моля ви.
Той ще е добре. - Той ще е добре.
Той ще е добре.
Свали раницата.
Подай ръка.
Чиста е.
Тръгнали сме към Портланд. Там създават нова база.
Взимаме всеки, който открием.
Искате ли да дойдете с нас?
Добре. - Хайде, тогава.
Добре. Да тръгваме!
Майка / Андроид
Превод - Дургов, Г