Между земния свят и рая се намира Страната на облаците.
Тук, всички, които са напуснали света на живите,
остават единствено, докато има някой, който си спомня за тях.
Една майка пингвин, наскоро дошла в Страната на облаците,
всеки ден проливала сълзи, наблюдавайки света на хората,
през пролука в облаците.
Така изминала цяла година. Дошъл дъждовният сезон.
Мама пингвин се качила на дъждовния влак и слязла на земята.
Влакът спрял на малка гара.
Отнякъде дочула детски плач.
Затичала се в посоката, откъдето идвал плачът
и открила своето пингвинче в жълт дъждобран.
Мама пингвин силно прегърнала своето дете.
И в този момент се случило нещо неочаквано.
От този миг майка и син били неразделни.
Играели заедно, учили се да ловят риба.
Всеки миг бил изпълнен с щастие.
Не усетили кога сезонът на дъждовете дошъл към своя край.
Тогава фея Капчица от Страната на облаците, прошепнала на мама пингвин:
"Дъждът скоро ще спре.
Трябва да се върнеш обратно, преди облаците да се разсеят.
Ако не хванеш последния влак, никога няма да идеш в рая.
И никога повече няма да видиш своето пингвинче".
Мама пингвин се натъжила много, но не заплакала.
А малкото пингвинче й подарило усмивка.
Така майка и син си казали "сбогом" с усмивка на лице,
прегръщайки се един друг.
Мама пингвин се върнала в Страната на облаците
и продължила ден след ден да наблюдава сина си,
но никога вече не отронила сълза.
Как е починала?
Как ще се справят само двамата?
Не е лесно да си самотен баща.
Беше рисковано за нея да ражда, но не послуша лекарите и роди син.
Беше напълно здрава, преди да роди. - Да.
Ще се видим, мамо.
ЩЕ ВИ СРЕЩНА ОТНОВО
1 ГОДИНА ПО-КЪСНО, ЛЯТОТО НА 2006 Г.
СО ДЖИ СОП
СОН ЙЕ ДЖИН
КИМ ДЖИ ХУАН, КО ЧАНГ СОК
И Ю ДЖИН, КИМ ХЬОН СУ и др.
Базиран на романа на Такуджи Ичикава "Ima, Ai ni Yukimasu"
Джи Хо, ставай! Време е за училище!
Сине!
Пак ли си се скрил в гардероба на мама?
Трябва да закусиш преди училище. Ставай!
Днес ще е слънчево в цялата страна.
29 градуса в Сеул, 28 градуса в Чонджу и Гуанджу
и 30 градуса в Тегу. Очаква ни горещ ден.
В края на седмицата започва дъждовният сезон.
В събота дъжд ще вали на остров Чеджу, а в неделя и в цялата страна.
Въпреки дъждовете...
Тате, това ли е началото на дъждовния сезон?
Да, разбира се. - И всеки ден ли ще вали?
Да, обикновено вали, но не всеки ден.
Но ти каза, че ще вали всеки ден!
Ами, през дъждовния сезон вали, но не задължително всеки ден.
Но в първия ден със сигурност ще вали.
А ако започне да вали на Чеджу? Брои ли се тогава?
Чеджу също е част от страната, нали?
Разбира се. Не се тревожи.
Дъждовният сезон няма да ни подмине.
Сега седни да закусиш.
Тате, ти също се радваш, нали? - Защо?
Мама ще се върне, когато започне сезонът на дъждовете.
Джи Хо. - Да?
Нека дойдат дъждовете и ще разберем. Сега хапни, закъсняваш за училище.
Не се тревожи. Мама ще спази обещанието си.
Така беше написано и в книжката.
Тате, лекарството! - О, вярно.
Тръгвам! - Не ли ти топло така?
Може да завали внезапно. - Тръгвам.
След училище... - Ще ида при чичо Хон Гу.
И да слушаш учителите. - Добре.
Тате, побързай. И ти ще закъснееш!
Заповядайте. Здравейте, мина много време.
Заповядайте отново.
Кой номер беше? Ето.
Благодаря за кафето. Ще го изпия.
Извинявай...
Ризата... - Моля?
Закопчана е накриво.
Хьон Чонг, кафе за теб. - О, аз вече пих.
Почисти ли сутринта? - Почистих... навсякъде.
Много добре.
1, 2, 3, 4! - 1, 2, 3, 4!
Красавец!
Какво правиш? Защо чистиш точно сега?
Голям човек, а се страхува от водата.
Ако те плаши водата в басейна, ще умреш от жега в сауната.
Какво се е случило? Защо изглеждаш така?
Нещо в училище ли те разстрои?
Не, нищо.
Може да кажеш на чичо си.
Татко може ли да тича бързо? - Не, не може.
Защо тате не може толкова много неща?
Да не си в пубертета вече? - Какво е това?
Няма значение. Как да ти кажа... Твоят татко...
Знаеш ли автоматичното осветление, което се включва като минаваш?
Да, имаме такава лампа на входа.
И кога се включва тя? - Когато застанеш под нея.
Да. А светва ли, когато няма хора наблизо?
Светва. - Светва ли?
Да. Включва се, ако мине муха наблизо или духа вятър.
Защо сте си купили толкова евтина лампа?
Но да кажем, че тя не спира да работи. Какво ще стане тогава?
Ще се повреди. - Ще се повреди ли?
А ако татко ти не спира да работи точно като лампата?
И той ще се повреди, нали? Затова той не върши всичко.
И затова не може да тича бързо?
Ще му бъде трудно. - А ако има кола?
А ако стане катастрофа? - Ами, ако искам на кино?
В наши дни дават интересни неща и по телевизията.
Но защо внезапно отвори темата? - Ще участвам в училищната щафета.
О, браво на теб!
Но трябва да участвам заедно с татко.
Ей, имаш чичо. Какъв е проблемът?
Но ти имаш къси крака. - Ей, Джи Хо!
Да не би да каза, че имам къси крака? Веднага стани.
Пипни тук.
Усещаш ли костта? - Да.
При повечето хора оттам започват краката.
Опитай да намериш моите кости. - Нищо не откривам!
Защо, според теб, не откриваш костите ми?
Не знам. - Защото краката ми не свършват тук.
Краката ми нямат край. Като кого съм?
Пингвина. - С такива крака направо ще полетя!
Ще си много бърз! - Разбира се! Ще победим!
Тате!
Защо си толкова щастлив, момчето ми? - Утре ще участвам в щафета с чичо.
Щафета ли? - Да. Трябваше да участвам с теб,
но чичо Хон Гу каза, че тича бързо, а краката му са много дълги.
Наистина ли? Това е добре.
Чичо Хон Гу, довиждане! Пингвине, успех!
Успех!
Благодаря. - Няма за какво.
Слушай, тук често идва жена, която прилича на Саимдан...
Тръгвам си. - Защо е толкова стеснителен?
Ще ме покриеш ли за момент? - Няма проблем, върви.
Благодаря!
Ей, У Джин!
Ела насам. Мнозина се оплакват,
че лампата примигва постоянно и често угасва.
Бих я сменил и сам, но се боя от високо.
Дори крушките у дома не сменям.
Бързо се справи. Трябва ли да ходиш на спортния фестивал?
Не е ли същият всяка година? Ще идеш догодина.
Ще ти обясня отново. Слушай. Когато приема щафетата и тръгна,
ще се справя за 3 секунди. Запомни!
Ще го направя ли? Вярваш ли ми?
Затова чичо... - Чон Джи Хо!
Леле, краката му наистина са много дълги!
Видя ли? Казах ти.
Това е невъзможно.
Що за размер...
Чичо, дай ми тениската. - Защо?
Бързо, дай ми я! - Защо?
Защото всъщност не си член на семейството ми.
О, тате! - Сине, може ли да тичам по-бавно?
Да. Аз ще тичам бързо като мълния!
Последните участници да се подготвят.
Джи Хо!
Давай, Джи Хо!
Бързо! Бързо!
Тате!
Срамуваш ли се от татко си? - Не.
Но, тате...
Няма да ме оставиш, нали?
Татко никога няма да те остави. И никъде няма да ходи.
Наистина ли? - Разбира се.
Заклевам се в Страната на облаците. - Добре.
Хайде, качвай се. - Но ти си уморен.
Искам да понося сина си на гръб. Качвай се.
Да тръгваме.
Тате.
Да се приберем у дома и да изперем завивките.
Защо така внезапно? - Чичо Хон Гу каза,
че така ще дойде дъждът. - Наистина ли?
Да. - Тогава да побързаме.
Дръж се здраво! - Добре.
Да полетим!
Какво търсиш? - Четирилистна детелина.
Мамо, не знаеш ли? Ако събереш 10, ще ти изпълнят желание.
Какво е твоето желание, Джи Хо?
Да не се разболяваш. - Благодаря!
Мама ще бъде винаги здрава.
Обещаваш ли? - Обещавам.
Тате!
Тате, дъжд! Навън вали!
Да идем да посрещнем мама!
Джи Хо! Джи Хо!
Ще настинеш така, чакай ме!
Джи Хо!
Мамо!
Мамо, къде си?
Странно. Мама я няма тук.
Да не би още да не е пристигнала?
Да се прибираме у дома. - Не искам. Няма.
Ще настинеш тук. - Никъде няма да ходя!
Може мама да не е успяла да дойде днес. Ще се върнем друг път.
Не! Мама обеща да дойде днес!
Да се прибираме! - Не!
Мама обеща да дойде днес!
Остави ме. Хайде, остави ме!
Не искам да се прибираме!
Какво...
О, това е мама!
Защо? Искам да отида при мама!
Чакай ме тук. Нека първо да проверя. Става ли?
Не искам! - Чон Джи Хо.
Защо не ме изчака там?
Това е мама. Наистина е тя.
Чакай. Да се успокоим.
Успокой се. Може да е просто призрак.
Какъв призрак? Това е мама!
Да, разбира се. - Мамо!
Джи Хо. Джи Хо! - Мамо!
Не, не я докосвай! Внимателно! - Мамо!
Мамо! Мамо! - Недей! Остави я!
Ставай, хайде! - Джи Хо.
Тате, видя ли? Това е мама.
Кой си ти? - Мамо, не ме ли познаваш?
Аз съм. Джи Хо.
"Мама"? Аз твоя майка ли съм? - Защо се преструваш, че не ме позна?
Каза, че отиваш в Страната на облаците
и ще се върнеш с първия дъжд.
За какво говориш?
Тате, кажи й! Бързо!
Ох, боли! - Мамо, хайде, ставай!
Да се прибираме у дома и ще ти покажа.
Хайде! Стани! - Почакай.
Да се прибираме. - Хайде!
Ето, мамо. Това сме двамата с теб. Ние сме. Погледни.
Тук имам още много.
Та-дам! Нарисувах това, за да съм готов, когато се върнеш.
Джи Хо.
Нещата ти са на мястото си. Провери ги. Нареди ги както искаш.
Джи Хо, пишка ли ти се? - Не.
Добре, да идем до тоалетната. - Не искам в тоалетната!
Джи Хо, защо мама нищо не си спомня?
Вероятно си е ударила главата на слизане от Страната на облаците.
Но мама не знаеше и това. - Кое?
Не знаеше, че е била в Страната на облаците.
Наистина ли?
Джи Хо, да запазим това в тайна, а?
Защо? - Мама ще се шокира и ще ни остави.
Не казвай, че ще ни остави. - Ето защо...
Да кажем, че тримата сме живели заедно през цялото време.
И ще го пазим в тайна от другите, става ли?
Ако й помагаме, мама бързо ще си припомни всичко.
Нали?
Но мама изглежда здрава, нали? - И е станала още по-красива.
Тя винаги е била красавица. Хайде, ела.
Извинявайте, но през цялото време ли съм живяла тук?
Да, разбира се. Така е, нали? - Точно така.
Но вие споменахте Страната на облаците
и колко се радвате, че ме виждате след толкова време.
Радвате се, че съм се върнала и дори нещата ми са на мястото си?
Нима съм живяла в такава бъркотия?
О, ами... Всъщност...
Ти... - ... беше болна!
Аз ли? - Да, точно така.
Беше болна дълго време остана в болница.
В болница "Страната на облаците".
"Страната на облаците"?
Но защо бях на онова място, вместо в болницата?
Вчера те изписаха.
Да, точно така. Вчера те изписаха!
Затова... - Играхме на криеница.
На криеница? - Да, ти харесваш това, нали, Джи Хо?
Именно. Криеш се много добре.
Мамо! - Добре ли си?
Видя ли, тате? Казах ти, че е ударила главата си.
Да, ударила си се в камък. - Именно, в камък.
Затова беше изгубила съзнание. - И беше паднала.
И явно си изгубила паметта си. - Да, точно така.
Очевидно е така. Да, така е. - Точно така.
Благодаря. - Няма за какво.
Хлапе. Ела насам.
Какъвто бащата, такъв и синът.
Моята риза си е добре.
В хладилника има пържен ориз. Изяж го на обяд.
Не се преуморявай, почивай си. Ако внезапно...
Сама ще реша какво да правя и дали да си почивам.
Тръгвам!
И аз тръгвам.
Мамо!
Прибрах се от училище. - Защо се връщаш толкова скоро?
Днес учителят отсъства.
Спечелих. - Аз исках да спечелиш.
Вече започваш да разбираш играта. Няма да ти отстъпвам повече.
77, 78, 79.
Ечемик... ориз...
Ориз! Ориз! Ориз!
Предавам се!
Тате, не се тревожи. Просто си играем!
Защо не ядеш?
Искам мама да ми направи пържени картофки.
Мама не трябва да се уморява. - Но тя е напълно здрава!
Добре ли си?
Да.
Дистанционното... О, там е.
Разубеждавах го, но поиска да спи с теб.
Ще го отнеса в стаята му. Джи Хо. - Остави го да спи.
Няма ли да те смущава? - Не.
Добре, тогава лека нощ.
Чакай. Веднага ли ще си легнеш? - Не, ще се помотая малко.
Тогава се съблечи.
О, това е малко...
Но Джи Хо... Ще те чакам отвън.
Недей да се напрягаш така...
Добре, че Джи Хо заспа... - Какво правиш?
И краката ли си изгори?
А, не. Аз просто...
Исках да те намажа с мехлем.
Но... Въпреки че не помня,
изглежда, че наистина съм майка и съпруга.
Не се тревожи прекалено. Скоро ще си спомниш всичко.
Не говоря за това.
Влюбена ли бях в теб, когато се оженихме?
Странно ли ти е? - Просто съм любопитна.
Кажи ми какво се е случило.
Срещнахме се в гимназията.
Всичките три години бяхме в един и същи клас.
На кратко... ти беше най-добрата в училище.
Не беше късмет, ти винаги беше първа в клас.
И съм била аутсайдер? - Напротив.
Просто за учениците като мен бе трудно да доближат някой като теб.
Аз бях плувец, не учех следобед.
Винаги спях в час, ето защо нямаше възможност да се виждаме.
А как започнахме да се срещаме?
Видяхте ли? - Да!
Трябва да плувате. Тези, които знаят как, от тази страна, другите - там.
Ей, насам!
Какво да правя?
Благодаря!
Бях влюбен в теб от този миг.
Трети въпрос, страница 50. Днес 23-ти ли е?
Добре, няма да е 23, 13-ти и 33-ти номер на дъската.
"НОРВЕЖКА ГОРА"
Ако пиеш лечебни билки, ще остарееш.
Няма проблем, младолик съм. Е, тя харесва ли ти?
Кой? - Тя.
Им Су А. Изписано е на лицето ти.
Какво? Как ще помогнеш? - Да ти помогна ли?
Кажи, искаш ли да помогна? - Ще се справя.
За твое добре те питам отново. Искаш ли помощ?
Добре, опитай да се справиш сам.
Невероятно. Според анализа на информацията,
Им Су А е влюбена в теб.
Чон У Джин, Им Су А - 9%.
Им Су А, Чон У Джин - 98%. - Не може да бъде.
Не трябва да правиш първата стъпка. Заговори я "случайно".
"Имаш ли втори химикал?", а тя ще каже, че има. И ти:
"А гумичка?". И тя ще се изненада. "За какво ти е?"
Просто се пусни по течението. Нали? - Да.
Вярваш ли ми? - Вярвам ти.
Ей, Им Су А.
Имаш ли допълнителна писалка? - Не.
Както и си знаех. Няма лесно да се даде.
Крие чувствата си.
В тази ситуация не трябва да бързаш.
В крайна сметка, който е по-влюбен ще направи първата стъпка.
И така, пригответе се.
1, 2, 3.
1, 2...
Чон У Джин!
Ей, отпусни се като танцуваш. - Съжалявам.
Просто съм левак и тръгвам с левия крак.
Не знам какво ти е на краката, но изглеждаш глупаво.
Отначало.
Не исках... - Су А. И ти си левак, нали?
Да. - Тогава...
Ти ще партнираш на глупака.
Едно... - Всичко е наред!
Какво стана?
След тази случка 3 години не ти казах и дума.
Настъпи денят на дипломирането. - Още ли не си я забравил?
Какво говориш? - Какво? Ти сериозно ли?
Луд ли си? - Спри, стига.
Все още си... След цели 3 години? - Млъкни.
Спри, замълчи! - Да не я забравиш? Ей, ей!
Не написа нищо в годишника.
Аз ли?
У Джин, подай ми писалка.
Ти също може да напишеш нещо, ако искаш.
И аз ли?
Добре.
Су А, аз...
О, писалката ми.
Влязох в спортния факултет на местния университет.
А ти замина за Сеул.
Не се тревожи, У Джин. За мен по-важно от любовта е приятелството.
Що за глупости?
Нищо ли не помниш?
Добре, полека... - Мамо! Мамо?
Изплаших се, че си се върнала в "Страната на облаците".
Говори за болницата.
В крайна сметка, дори не сме излизали заедно за 3 години в гимназията.
Да. Затова през лятна ваканция след една година, пак събрах кураж.
Ало? - Не! Не!
Нищо не й каза. Недей! Няма да излезеш.
Идиот!
Така отмина лятната ваканция.
Исках да опитам отново през зимната ваканция, но...
ПОВИКВАТЕЛНА ЗА АРМИЯТА
Така изминаха още 2 години и половина.
Ало?
- Достатъчно.
Ало?
Телефонът...
Ало? - У Джин е.
Чон У Джин от гимназия "Содон". Бяхме в един клас.
Аз съм, Чон У Джин.
Вероятно си забравила... Дадох ти...
Мисля, че писалката ми остана у теб в деня на дипломирането.
Беше наистина скъпа.
Хон Гу! Хон Гу!
Ей, какво искаш? Ще изпълня всяко твое желание.
Кажи ми какво искаш? - Касетофон.
Касетофон? Какъв?
Не съм закъснял. Очевидно ти си подранила.
Знам.
Навън е горещо. Защо не се скри на сянка?
Разбрахме се да се чакаме на входа.
О, вярно. Извинявай.
Няма за какво.
Благодаря. - Няма за какво.
Горещо е.
Тръгвай.
Добре. Довиждане.
Ей, Им Су А!
Искаш ли да пийнем нещо?
Искам.
В общежитие ли живееш в Сеул? - Не, наех апартамент.
О, така ли? Вероятно ти е трудно.
По-добре е, отколкото у дома. Нищо не ми липсва.
Да, разбира се.
Вярно е, че у дома няма да имаш тази свобода.
Наистина мразя да ми казват какво да правя.
Сама решавам какво да правя и какво не.
Сама решаваш какво да правиш... Разбира се.
Кое е толкова смешно?
Не, аз...
Харесваш ли Норвегия? - Да, отдавна я харесвам.
Приказна природа, красиво море.
Ти харесваш ли я? - Не.
Някога четеше "Норвежка гора". - Моля?
О, това е роман.
Няма нищо общо с държавата Норвегия.
О... - Но честно казано...
Купих книгата, защото мислех, че е за норвежката горска котка.
Има ли такава котка? - Да. И е много мила.
Тя е котка, но изглежда като куче и слуша хората като куче.
Козината й е мека и много хубава. - Наистина ли?
Харесваш ли котки? - Да, а също и кучета.
И аз.
Автобусът ти пристига.
Ще тръгна, след като се качиш в твоя.
Има твърде много хора. Ще изчакам следващия.
Наистина ли?
Това е последният автобус. Качете се, ако искате.
Ще тръгвам.
Утре се връщам в Сеул. Ще си дойда през зимната ваканция.
Ей, виж го този!
Какво му става?
Леле! - Много е бърз!
Господине!
Спрете!
Какво правиш? - Съжалявам. Само за момент.
Им Су А!
Може ли да ти пиша писма?
Това боя ли е?
Какви ги вършиш? Слизай!
Ще ти пиша!
Изглежда ти се е случило нещо хубаво.
Моля? - Ами, всъщност...
Може би отново ходиш по срещи?
Какви ти срещи...
"Изглежда ти се е случило нещо хубаво."
Ама че глупаво... О, горещо е!
Да не си глупав?
О, отново вали.
Всичко е заради татко. - Какво?
Когато татко измие колата, на следващия ден навън вали.
А той я мие всеки ден...
Колата е американска. - Леле, страхотно!
Същият си като баща ми. - Защо?
И той обича дъжда. Тогава дори цигарите били по-добри.
Ами ти? - Ненавиждам дъжда.
Защо? - Косата ми става по-къдрава.
Ей, ей, У Джин, У Джин.
Какво? Каза, че е спешно. - И кое е по-спешно от това?
Няма значение. Тръгвам си.
Видя ли я? Истинска Саимдан.
Каква ти Саимдан...
Защо имам странно усещане?
Да не си срещнал нова жена? - Какво говориш, каква ти жена...
Мошеник. А се правеше на невинен. Коя е тя?
Тръгвам си. - Всичко е изписано на лицето ти.
Коя е тя? Издай тайната. Хайде, хайде, кажи ми!
Разкарай се! - Ей, да не мислиш, че ще ти я взема?
Не знаеш ли, че за мен приятелството е по-важно от любовта?
Честно... - Но не казвай, че Су А се е върнала.
Никакво въображение. Само толкова ли успя да измислиш?
Какво? Да не кажеш и че Су А има амнезия?
Ще си вървя сега.
Какво му става на този глупак?
Съжалявам, приятелят ми е срамежлив. - Ама че гнусен простак.
Как може да ми говорите така? - Не, имах предвид онзи клиент.
Има причина някои мъже да си останат ергени.
Така си. Наистина е гнусен.
Не, този път говорех за вас.
За мен ли?
Писано му е цял живот да обича една жена.
На лицето ми ли е изписано? Аз съм скромен мъж...
Не говорех за вас, а за приятеля ви.
Жалко! Такова красиво лице!
Да, У Джин винаги е бил красавец!
Този път имах предвид вас.
Моля? - Говорех за вас.
За мен?
Тате, виж колко е много!
Какво е това? - Сега всичко е чисто!
Ушна кал ли е? - Тате, ела насам!
Лягай тук, бързо!
Няма нужда... - Хайде, тате, лягай!
Тате!
И ушите на баща ти са мръсни.
Джи Хо, наследил си ушите на баща си.
Леле, колко е много...
У Джин!
У Джин! Чон У Джин!
Какво, по дяволите? - Любов моя, Чон У Джин!
Хон Гу? Защо си облечен така?
Приятел, ако умреш, няма да мога да живея без теб!
Защо ми е да умирам? - Джи Хо, мама е тук!
Пиян си!
Съжалявам!
Не. Не можеш да излезеш. - Какво?
Какво става? - Чичо Хон Гу е странен.
Как така? - Има огромна глава.
Къде изчезна?
Ей, ей! - Всъщност, Су А не беше красива.
И фигурата й не беше нищо особено.
Негодник! Ей, да излезем, ще говорим навън.
Боже мой! - Разказах ти за Хон Гу, нали?
Много е пиян.
Ще му донеса чаша вода. Но защо е облякъл подобен костюм?
Всичко ще ти обясня. - Прибирай се, остави ме.
Су А, Су А... - Ето ти малко вода.
Су А. - Хон Гу.
Не ме доближавай! Отче наш, Който си на небесата!
Да се свети Твоето име, да дойде Твоето царство,
да бъде Твоята воля... - Както на небето, така и на земята?
Аз съм виновен! Сгреших!
Никога повече! Никога!
Сляпата среща! Няма никога вече да му търся жена!
Успокой гнева си! Аз... аз...
Внимавай по пътя!
Той не е лош човек. - И какво стана?
Обеща да ми пишеш писма.
Моля?
О, да. Ами пишех ти писма.
Студено ли ти е? - Какво?
Ръцете ти измръзнаха ли? - Не.
Сложила си дори ръкавици.
Не нося ръкавици.
Какви са тези рани по ръката ти?
Паднах. - Трябва да им сложим мехлем.
Веднага ще донеса. - Няма нужда.
Нека останем така още мъничко.
Мамо!
Недей да мамиш!
Още много ли има? - Почти пристигнахме.
Това е мястото.
Но тук няма нищо.
О, това ли е?
Готово.
О, страхотно е!
Су А.
Искаш ли да погледнеш?
Увеличи звука. - Извинявай!
Ще го изключа.
Нека да гледаме заедно. Заедно. Да гледаме заедно.
Един момент.
Боже, какво е това?
РОЖДЕНИЯТ МИ ДЕН
Не ме лъжи. - Не лъжа.
Наистина ли? - Да. Не казвай на никого.
Разбра ли? Обещай.
Аз ли съм направила това?
Колко сладко!
Ечемик, ечемик, ориз! - Защо правиш всичко толкова добре?
Отново. Ще те хвана. - Ечемик...
Старт! Джи Хо, не удряй мама, ще я боли!
Стига! Достатъчно! Не ме удряйте!
Как може да нападаш татко си?
Предай се! Предай се! Ти губиш!
Защо ги лепиш там?
Пожелах си сезонът на дъждовете да не свършва.
Но защо? - Обичам навън да вали.
Тате! - Какво?
Погледни натам! Ето там!
Чон У Джин.
Джи Хо, успяхме!
Бягай!
Харесва ли ти, Джи Хо? - Да.
Но на татко ще му е трудно. - Не, всичко е наред.
Тате, можеш ли по-бързо? - Искаш по-бързо ли?
Дръжте се!
Прибрахме се. - Мамо,
какво си пожела при кулата с камъни? - Тайна. Върви да се измиеш.
Тате!
Защо нищо не каза?
Боли ли те нещо?
Кога започнаха припадъците?
След третата ни среща.
Влизай, аз ще си вървя.
Почакай.
Успех в квалификациите за отбора. Не се разболявай!
Не...
Според лекарите, тази част от мозъка ми, която
регулира отделянето на хормони има проблем.
Подложих се на терапия и пих лекарства. Но симптомите се влошиха.
Припадах по-често при преумора и свръх напрежение.
И така всичко приключи.
Не само мечтата да плувам, но и животът ми.
Как я караш? Добре ли си?
Да. - Отслабнал си.
Не съм.
Чух, че си се отказал от плуването? - Да, имам други планове.
Какво се случи?
Нищо. Просто стечение на обстоятелствата.
Моля те, не крий нищо от мен. - Няма какво да крия.
Просто... вече не те харесвам.
Наистина ли?
Просто така изведнъж реши, че не ме харесваш?
И нищо по-особено не е станало? - Да, нищо не се е случило.
Слава богу.
Знаеш ли, нека...
повече да не се срещаме.
След този ден почти цяла година опитвах да те забравя.
Но ми беше невъзможно.
В моето състояние беше опасно да тръгна на път за Сеул съвсем сам.
Но толкова исках да те зърна поне още веднъж, че нямаше
значение какво може да ме сполети.
Разстроих се мъничко, когато видях, че при теб всичко е наред.
Но също така изпитах и облекчение.
Дадох си сметка, че не съм достоен за теб.
След това изгубих връзка с теб.
Мислех, че това е краят.
Но след известно време...
Ало?
Бях изпълнен със съмнения. Правилно ли беше да се срещаме отново?
Разумът ми крещеше да си тръгна, но краката ми не искаха да помръднат.
Су А... Аз... - Не се тревожи. Всичко ще е наред.
Така ни е било писано.
Скоро след това ти предложих.
Каза ми, че съжаляваш за всеки изгубен миг, в който не сме заедно.
И ме помоли да ти предложа по-скоро.
Изглежда, че аз съм ти предложила.
Ако не беше постъпила така, нямаше да посмея дори да мечтая за брак.
Въпреки протестите на родителите си, ти напусна университета,
премести се при мен и се оженихме.
Така на бял свят дойде и Джи Хо.
Възможно ли е... да бъдем щастливи завинаги?
Разбира се.
Шоу за таланти ли? - Да.
И ти ли ще участваш? - Да, целият клас се ще включи.
Изглежда вълнуващо! - Мамо, ти ще дойдеш ли?
Разбира се, как да пропусна изпълнението на моето момче?
А ти ще дойдеш ли? - Да, ще дойда.
О, прогнозата за времето. - Дъждовният сезон продължава...
Още седмица дъждовете... - Джи Хо, яж, хайде.
Защо го е изключи? - Твърде шумно беше.
Яж по-бързо, трябва да тръгваш за училище. По-бързо.
Им Су А? Това съм аз.
Татко е у дома. - Мамо, това е трудно.
Не толкова силно. Опитай отново, но по-внимателно.
Не трябва да е и твърде леко. Не го дръж така.
Ето! Получи се!
Леле, Джи Хо, вече можеш и сам, нали? - Да.
Браво, момчето ми. Джи Хо, татко е у дома.
Тате, уча се да пържа яйца. - Наистина ли? Браво, момчето ми!
Справя се много добре. Хайде, още едно.
Тате, ти ли залепи детелината? - Не.
По-рано имах 8, а сега са девет. Дали е била мама?
ДЪЖДЪТ СКОРО ЩЕ СПРЕ.
ТРЯБВА ДА СЕ ВЪРНЕШ ОБРАТНО, ПРЕДИ ОБЛАЦИТЕ ДА СЕ РАЗСЕЯТ.
Все някога ще дойде този ден...
за който всички мечтаем.
Аз умея да бягам.
Бягам по-бързо от всички в класа.
Ще спечеля златен медал от Олимпийските игри.
Джи Хо! Не си играй, гледай какво правя и се учи.
Опитай още веднъж. Умното ми момче.
Отново. Хвани го здраво и го изтръскай 2 пъти.
Ако избереш по-мощния режим, няма да събереш само прахта.
Точно така.
Масажирай леко с върха на пръстите, но не използвай ноктите.
Така ли? - Да, точно така.
Навсякъде. Точно така.
Така сте като императорските пингвини.
Императорски пингвини ли? Защо?
Женската снася яйцето си направо на леда.
Тогава мъжкият го обгръща с тяло и остава така 2 месеца,
без дори да се храни, докато малкото не се излюпи.
О, наистина впечатляващо!
О, какво да правя? Хайде, вземи Джи Хо.
По-бързо. Вземи го. - Защо?
Трябва да ида до тоалетната. Бързо. Вземи го.
Потърпи малко. Имперският пингвин стои така 2 месеца.
Кой съм аз?
Джи Хо. Усмихни се!
Погледни към мама. Виж, ето я мама.
Джи Хо. Джи Хо.
Не си на себе си! Вместо да спиш, правиш това цяла нощ?
Не мога дори да те наругая. Напълно си полудял.
Мислиш, че ако запълниш тунела, Су А ще остане при теб?
Наистина ли ще си тръгне с края на дъждовете?
Трябва да направим нещо.
Ето ме. Кажи какво да правя?
Ало?
Вижте сам.
Някой всеки ден миеше колата ни. Исках да го спипам в действие.
И днес го видях с кофичка и гъба.
Джи Хо, наистина ли си го направил?
Погледни ме. Наистина ли ти го направи?
Со Бин го е видял.
Защо го направи?
Кажи ми причината.
Нищо ли няма да кажеш?
Много съжалявам. Ще му се скарам добре у дома.
Уведомете ме, ако дължим компенсация.
И двамата сме родители, затова съжалявам, че ви го казвам,
но според мен, Джи Хо има психичен проблем.
Обърнете се към специалист, докато не е станало късно.
Няма съмнение, че се справяте доста добре,
но всички деца без майка си приличат.
Много съжалявам.
Ела!
Защо плачеш?
Со Бин...
каза, че когато баща му мие колата им,
навън винаги вали.
Мама няма да ни остави, нали? Няма да си тръгне!
Ти и аз трябва да я задържим...
Ще я държим здраво, за да не може да си тръгне от нас.
Заповядайте! Какво ще...
Не се страхувай. Не хапя.
Дойдох при теб с една молба.
Каква молба имате... имаш към мен?
Виж, знам, че казах, че не си красива и нямаш фигура...
Не знам какво ми стана.
Какво е това?
Нямаш намерение да затвориш това място, нали?
Какво искаш да кажеш?
Молбата ми включва дълъг период от време.
Джи Хо!
Мамо! Мамо!
Джи Хо! Вали дъжд. Защо си излязъл?
Къде беше досега? - Купих торта от Хон Гу за теб.
Хайде, да започваме!
Честит рожден ден!
Любими...
... наш Джи Хо.
Честит рожден ден!
Хайде, Джи Хо! Духни свещичките!
Бързо!
Какъв ли ще стане Джи Хо, когато порасне?
Ще бъде красив като теб, нали?
Какво? Дори няма да се престориш на скромен?
Здравейте и добре дошли...
на шоуто за таланти в начално училище "Еъл".
Не бързай толкова!
Защо стоите там? Помогнете! - Повикайте линейка!
Какво се случи? - По-бързо!
Следващи на сцената ще излязат най-малките ни ученици.
Ще изпълнят за вас песента "Денят, за който мечтаем".
Всички сме в очакване. Приветствайте ги с гръмогласни аплодисменти.
Аз вярвам в своята мечта.
Въпреки че изглежда невъзможна.
Затварям очи
и си представям един далечен ден.
Понякога е трудно.
Иска ми се да заплача.
Но няма да се откажа.
Вярвам в себе си.
Все някога ще дойде този ден...
за който всички мечтаем.
Колко прекрасно ще бъде,
мога само да си представя!
Харесва ми да играя футбол. Искам да вляза в националния ни отбор
и някой ден да играя в Европа.
Успех!
Аз обичам да пея и танцувам. Умея и да играя.
Някой ден ще бъда айдъл и великолепна актриса.
Аз ще бъда най-добрият лекар.
Комиксите, които децата харесват... - Ще стана модел.
Аз обичам да играя на играта си. Имам и "KartRider".
Когато порасна и стана лекар, мама обеща, че ще имам много игри.
Джи Хо.
Джи Хо. Мама е тук.
Аз умея да бягам...
Аз съм добър в почистването.
Знам как да пусна прахосмукачката, за да улови прахта.
Умея да изтръсквам дрехите
и знам как да ги простирам навън.
Умея да си мия сам косата.
И знам, че не трябва да използвам нокти, само върха на пръстите си.
Знам дори да готвя.
За да опържите яйце, трябва да го ударите не много силно
и да го излеете в тигана на умерен огън.
Аз...
ще се грижа за моя татко. Обещах това на мама.
Болезнено е...
Навън изгря слънце!
Мамо!
ДЪЖДЪТ СКОРО ЩЕ СПРЕ.
ТРЯБВА ДА СЕ ВЪРНЕШ ОБРАТНО, ПРЕДИ ОБЛАЦИТЕ ДА СЕ РАЗСЕЯТ.
Мамо!
Джи Хо!
Мамо... - Защо си дошъл тук?
Мамо, отиваш ли си? Няма да ме оставиш, нали?
Джи Хо.
Слушай ме внимателно. Ще го направиш ли за мен?
Време е мама да си отиде.
Мама много съжалява, че не те позна още в първия миг.
Мама, прости ми.
Джи Хо, какво да ти простя? - Мамо, заради мен...
Заради мен ти умря. - Какво говориш? Кой ти го каза?
Чух роднините да говорят. Разболяла си се заради мен.
Прости ми. Ако не бях аз, ти нямаше да се разболееш и да умреш.
Не говори така! Няма по-щастлива от мен, че ти се роди на този свят!
Но ако не бях се родил, ти все още щеше да бъдеш до татко.
Джи Хо. Това не е вярно.
Дори да не се беше появил, нищо нямаше да се промени.
Но ако теб те нямаше,
нямаше да позная щастието, дори да бях живяла 100 години.
Наистина ли? - Да!
Мама и татко...
се срещнаха, за да може ти да се появиш на този свят.
Затова винаги ще ти бъда благодарна.
Наистина ли? - Да.
Джи Хо.
Мама ще се върне в Страната на облаците, но ще бди над теб.
Но ти трябва да станеш добър човек. И да се грижиш за татко си. Обеща ми.
Никога няма да те забравя.
Знам. Благодаря!
Какъв ли ще стане Джи Хо, когато порасне?
Ще бъде красив като теб, нали?
Су А.
Прости ми. - За какво?
Наистина... исках да те направя много щастлива.
Не виждаш ли колко съм щастлива?
Дните, в които бяхме заедно, са най-щастливите в живота ми.
Затова не съжалявай.
Су А... почакай!
Почакай!
Грижи се за Джи Хо.
Обичай го и заради мен.
Почакай... Су А...
Почакай...
Су А!
Остани с Джи Хо възможно най-дълго.
Когато ти каже, че вече си бреме за него,
ела при мен в Страната на облаците.
Ще ти запазя място до мен.
Тате!
- По хубаво е от моето!
Да хапнем! Кетчуп?
Да ядем!
Готово. Джи Хо, време е за училище!
Дръж се здраво, момчето ми!
Леле, няма по-бърз от моя татко!
Стегнете стомаха си!
Следващият. Много добре.
2 март 1990 г.
Случи се нещо невероятно.
Не мога да повярвам, че се влюбих.
Леле, кой е тук! Оставяш впечатление от първия ден.
Как се казваш? - Чон У Джин.
А, У Джин. Ти си онзи плувец.
Това момче учи в същия клас.
Трябва да плувате. Тези, които знаят как, от тази страна, другите - там.
Разделете се.
Достатъчно.
Благодаря!
Какъв срам!
ИМ СУ А, ЧОН У ДЖИН - 98%, ЧОН У ДИН, ИМ СУ А - 9%
Ей, Им Су А.
Имаш ли допълнителна писалка? - Не.
Глупачка.
Дори танцувах с грешния крак, за да бъда негов партньор.
Су А, ти ще партнираш на глупака.
Всичко е наред!
Защо съм такава?
Ти също може да напишеш нещо, ако искаш.
Винаги се държа така.
БЛАГОДАРЯ. ХУБАВО БЕШЕ ДА СЪМ ДО ТЕБ. У ДЖИН.
Чон У Джин, ела за снимка!
Ало? Ало?
Ало?
Какво? Ало? Ало...
У Джин е.
Чон У Джин от гимназия "Содон". Бяхме в един клас.
Аз съм, Чон У Джин.
Вероятно си забравила... - Чон...
У... кой?
Ей, Им Су А!
Искаш ли да пийнем нещо?
Искам.
Най-после излязохме на среща.
Държахме се за ръце.
И... си станахме близки.
Но... ти чака твърде дълго, преди да ми пратиш писмо.
Беше написал няколко думи. ДА НЕ СЕ СРЕЩАМЕ ВЕЧЕ. ИЗВИНЯВАЙ.
Нека... повече да не се срещаме.
Така се разделихме след само три срещи.
Толкова много ми липсваш.
Су А. Ще ида да снимам въпросите от миналогодишния изпит. Идваш ли и ти?
Да. Защо заваля така внезапно?
Не ми напомняй. Подготви ли се вече за изпита?
Не съвсем. - Надявам се въпросите да са подобни.
И в този момент... - Почакай!
У Джин! Чон У Джин!
Ти дойде да ме видиш.
Извинете ме.
В деня, когато дойде да ме видиш в Сеул,
бях блъсната от кола.
И когато отворих очи... - Мамо!
Мамо! - Джи Хо, недей. Пусни.
Мамо! - Недей!
Видях какъв ще е животът ми след 8 години.
На 25 години попаднах в инцидент и изгубих съзнание,
но така видях бъдещето си след 8 години,
където беше ти, както и 8-годишният ни син, Джи Хо.
Всичко изглеждаше непознато и странно.
Но отново се влюбих в теб.
За първи път те целунах.
Двамата с теб се обичахме.
И... отново се разделихме.
Когато отново отворих очи,
лежах на болнично легло.
Била съм в кома 6 месеца след инцидента.
Казват, че по чудо съм се събудила.
В началото мислех, че всичко това е сън.
Но с времето...
тези щастливи спомени станаха по-ярки и се запечатаха в паметта ми.
Нямаше на кого да разкажа това.
А честно казано, дори аз самата не можех да повярвам.
Но...
Започнах да мисля, че бъдещето, което видях... може да бъде реалност.
Да се омъжа за теб и да живеем щастливо с нашия син...
Сърцето ми трепваше при мисълта за подобно бъдеще.
Но едва 32-годишна,
напуснах този свят, оставяйки теб и нашето момче.
Бях много изплашена.
Не исках да умра толкова рано...
Ако не се бях върнала при теб, ако бях живяла без теб,
ти щеше да се ожениш за друга, а аз, може би, да имам друг живот.
Дали това друго бъдеще щеше да ме остави да живея по-дълго?
Щях ли да бъда щастлива?
Но аз знаех отговора.
Може би оцелях в онзи инцидент,
само защото ме очакваше бъдеще с теб и нашия син.
Ало? У Джин?
Любими мои Чон У Джин и Чон Джи Хо.
Чакайте ме. Ще ви срещна отново.
Су А... Аз... - Не се тревожи. Всичко ще е наред.
Така ни е било писано.
ОБИЧАМ ВСЕКИ МИГ С ВАС. ИМАХ ПРЕКРАСЕН ЖИВОТ.
Джи Хо, честит рожден ден! - О, ти си тук.
Ей, Чон Джи Хо! Чичо му е тук, а той дори не се показва?
Подготвя се за първата си среща. - Наистина ли?
Чичо Хон Гу. - Все по-красив си от баща си!
Благодаря, чичо.
ДЖИ ХО, ЧЕСТИТ 20-ТИ РОЖДЕН ДЕН! СИНЪТ МИ Е СТАНАЛ ПРЕКРАСЕН ЧОВЕК!
УСПЕХ, ОБИЧАМ ТЕ! МАМА, ОТ СТРАНАТА НА ОБЛАЦИТЕ.
Сега вече изпълних обещанието, което дадох на майка ти.
Благодаря!
Чичо, ако ще тръгваш веднага, защо не ме откараш?
Синът ти е станал точно като теб. Умее да омайва хората.
Да тръгваме!
Момент. Тате, тате!
Ще ти приготвя вечеря довечера. Не прави нищо и ме чакай, нали?
Не мисли за мен. Успех със срещата!
Карай внимателно! - Добре.
Превод: ^малките_вещици^ Специално за: WWW.BOLLYDREAM.COM