ДОСЕГА...
20 години ги търсехме и ги изгубихме.
Заловихме мъж, който нарича себе си Преродения Дракон.
Законът важи еднакво както за нас, така и за него.
Ти се пресегна и докосна Извора.
Не...
Никога няма да бъдеш същата.
Прелей ми, момиче.
Светлина, защити ме! Какво си ти?!
Хора, веднъж опитали Силата, а после отрязани от нея - вече нямат живот.
Да държим Мат далеч от онези жени. - Ще разбера, ако са дошли.
Но ще ми кажеш ли?
Не знам дали да й вярваме. - Не подценявай жените в Кулата.
Всяка си има свои цели и планове.
Амирлин се връща от Кемлин.
Събира ни в Залата да отговаряме за Логаин.
Жадна е за кръв.
Ставай, Сюан.
Излезе ли риба, татко? - Аха. Целуват повърхността.
Скачат да си ловят закуска? - По-добре ние да ги ловим.
Преди другите негодници.
Хайде.
Сюан! - Никой не видя.
Само като сме двамата. Далеч от селото. Това е правилото.
Но, татко... - Мъдрите жени си знаят границите.
Не прекрачвай твоите.
Преди седмица не можеше да разплетеш възлите. Задобряваш.
Татко?
Упражнявай се всеки ден да очароваш и да разплиташ възли.
Не мързелувай и... да използваш Силата.
А ти как ще ловиш риба самичък? - Ще се справя.
Но как без къща и без лодка?
Не се тревожи за мен.
Кога ще мога да се върна у дома?
Когато в Тийр е безопасно за момичета като теб.
Ела с мен, татко.
Дъще... Не мога... колкото рибите могат да докоснат Луната.
Рибите всяка нощ докосват отражението на Луната.
Виждаш ли?
Твърде си умна за това място.
Време е да вървиш.
Не ми е мястото там,
в Бялата Кула.
Трябва да съм тук, с теб.
Сюан,
погледни ме.
Ще вършиш велики дела.
И ако някой от онези негодници опита да те засрами, покажи им коя си.
Сюан Санче.
Щерка на реката.
Умна като щука.
Силна
като приливна вълна.
КОЛЕЛОТО на ВРЕМЕТО 1.6 - Пламъкът на Тар Валон
базиран на едноименната сага от РОБЪРТ ДЖОРДАН
Внимание! Тя идва.
Пазителката на Печатите, Пламъкът на Тар Валон,
Амирлинския Трон.
Доведете Лъжедракона.
Защо този мъж е окован?
Той е усмирен и не е заплаха.
Логаин Аблар,
знаеш ли защо си тук?
Знаете ли какво казват за вас,
Айез Седай, когато сте далеч от тази Кула?
Че вие сте слаби.
По-слаби от всякога.
Преди сто години, ако някой мъж заяви,
че отива в Бялата Кула, да свали Амирлинския Трон,
никой не би го последвал.
Щяха да го убият само заради това предложение.
Но когато заявих, че идвам за теб,
за година събрах армия зад гърба си.
И дори с този ваш малък парад, да се похвалите с трофея...
Знаете ли какво ще запомнят хората?
Че един мъж се е борил срещу 9 жени,
9 могъщи Айез Седай,
и че аз все пак заковах онази зелена кучка на стената.
Каквото и да говорят извън тази зала, този град,
аз не се лъжа толкова лесно.
Ако търсиш спасение в смъртта,
тук няма да го намериш,
независимо какви гадости изричаш.
Ти ще си пример за всички Лъжедракони,
които се осмеляват да преливат.
До края на дните си ще бъдеш наблюдаван и изучаван,
никога няма да си свободен,
докато лудостта не те обземе напълно.
Това е моята присъда.
Изведете го.
Убийте ме.
Моля ви, убийте ме.
Умолявам ви! Не! Не! Убийте ме!
Моля! Умолявам ви!
Убийте ме! Моля ви!
Убийте ме!
Убийте ме...
Лиандрин.
Аланна.
Моарейн.
Приближете се.
Останалите, вървете си в Светлината.
Този мъж заслужаваше справедлива присъда от мен,
а не военновременен съд.
Нямахме избор, Майко.
Това е най-силният мъж, когото някога съм виждала.
Има късмет, че е още жив.
Ти отдавна си сложила шала, Лиандрин.
Забрави ли на какво са те учили?
Първо заслоняваш, после усмиряваш, чак накрая убиваш.
Но ти не видя какво стори той с нея!
Прости ми, Майко.
Моля Амирлин за милост.
Керене умря, за да ни защити, защото знаеше, че Лъжедракона е твърде силен.
Лиандрин направи правилния избор.
Както и всички ние.
Ние го усмирихме, Майко, защото всички Сестри щяха да загинат, не само Керене.
Целта на нашите закони не е да защитават
нашите животи за наше удобство.
Те съществуват, за да защитават нашите хора от нас.
Лиандрин, когато Керене е загинала, ти си била начело.
Вината е твоя, както и наказанието.
Ще обмисля какво да е то.
Имаш ли още нещо да казваш, Дъще?
Просто съм изненадана.
Не те е грижа за момичето.
Когато намерихме Моарейн,
тя пътуваше с най-силната преливаща от хиляди години.
По-силна и от теб, Майко.
А Моарейн не каза нищо за таланта на момичето.
Ние не знаехме нищо,
докато Нинив Ал'Мийра не излекува раните ни.
- Не знаех, че прелива... - Извинявай, Сестро, какво?
Не знаех, че тя може да прелива.
Но ти си знаела, че е нещо повече от проста селянка.
Усетила си, че е специална.
- Подозирах го. - Хмм.
Накъде биеш, Лиандрин?
Моарейн...
тя заминава и се връща в Кулата от... 20 години?
Нейната задача... задачата на Сините
е да събират тайни и да откриват опасности, преди да са ни ударили
право в сърцето, преди да са ударили теб, Майко.
Но тролоците нахлуха от запад,
а армията на Логаин се изсипа от юг,
без Моарейн изобщо да ни предупреди.
Защо?
Е, предлагам да я попиташ, Майко.
Работа е на Сините, Майко. Не го обсъждаме в тази Зала.
Тук се обсъждат всичко, Мейган.
Да не искаш да кажеш,
че Амирлин не желае да разпитва Моарейн,
защото самата Майка е била Синя.
Моарейн Седай,
ти напусна Кулата преди 2 години.
Къде си била?
Пътувах от Тийр до Две Реки.
И из много градове между тях.
Каква беше целта на пътуването ти?
Прости ми, Майко, не мога да кажа.
Не можеш... или не искаш?
На колене!
Питам те още веднъж.
Каква беше целта на пътуването ти?
Не мога да кажа.
Осмеляваш се да ме предизвикваш?
Може би благородната ти кръв, Лейди Моарейн Дамодред,
те кара да презираш онези, които смяташ за по-низши.
Извън Кулата прави каквото щеш.
Но аз съм Амирлинския Трон.
Това е моята Кула.
Моят град.
Моят свят.
От Тийр до Две Реки, всеки град между тях.
Помни това, докато си тук.
Помни това, докато твоето чело и твоите устни докосват този мрамор
и молиш Майката за милост!
Ще обмисля твоето наказание и ще обява присъдата утре.
Сега си вървете в Светлината.
Извини й се.
Публично. Докато още можеш.
И какво ще ми спечели това? - Не се инати.
Какво?
Очакваш благодарности за думите си?
Това, както и всичко друго, което правиш,
е за твоя изгода.
Забравяш,
че те познавам.
И с каквото и да си се захванала, стара приятелко, довършвай го бързо.
Утре ще получиш разплата.
Колко е зле? - Повече, отколкото очаквах.
Това ли е стаята?
Да, Айез Седай, но... - Слизай долу.
Не се качвай тук, каквото и да чуеш.
Нинив, ти се върна. Ти...
Моарейн! Ти си жива.
Е, и аз се радвам да те видя.
Егвийн, Перин... тук ли са?
Имам наблюдатели.
Ще разбера, когато пристигнат.
Откога е така?
От месец. Може би повече.
Нищо особено. Просто треска.
Знам какви ги вършите тук.
Знам какво правят Айез Седай с мъже като мен.
- Няма да позволя да го нараните! - Без глупости... Пусни това.
Не му придиряй! Той се старае.
- Не мърдай... Кротко. - Не е преливал... Мат, кажи й!
- Той не е преливал! - Светът няма нужда от Дракон като мен!
- Какво става с него? - Ах ти, глупаво момче.
Взел си това от Шадар Логот.
Дръжте го здраво!
И двамата!
Благодаря. - За какво?
Че му помогна.
А ти какво очакваше да направя?
Видях как мракът те обгръща. Ти пое това зло... заради Мат.
Ще го направя за всеки от вас.
Можеше просто да кажеш: "Пак заповядай".
Е, щом Мат не може да прелива,
значи не е...
Това беше просто мракът от Града на Сенките?
Не знам. Той е по-силен, отколкото би трябвало.
В противен случай кинжалът щеше да го унищожи преди седмици.
Трябва да внимаваш.
Наблюдавай го.
Изцерих връзката му с кинжала,
но кинжалът се е хранел от тъмнината в него, както и той - от нея.
Ако пак го докосне,
ще го загубим завинаги.
- Разбира се. - Нинив.
- Строителю. - Как ги намери?
По-добре питай защо ти не ме потърси, щом видя тъмнината у Мат?
Твоята гордост можеше да убие приятеля ти.
Щом претендираш за титлата Премъдра,
съветвам те да постъпваш мъдро.
Искам да идваш на съветите в Кулата като всички нас.
Бях по пътищата дълги години, Мейган. Не ми се сърди за това.
Нямам много време. Не за да го пилея,
като си представям съдбата ти след демонстрацията в Залата.
- Сюан губи здравата си хватка. - Или ума си... или властта?
Днес Зелените защитиха Червените. Ти също.
Целият свят е полудял.
Край Западния бряг изчезват кораби.
Айилци са забелязани отсам Гръбнака на света.
Тролоци нападнаха Две реки.
И една Айез Седай потопила Таренския сал.
Твоята шпионска мрежа се е разраснала.
Изпратихме пари от твое име като обезщетение.
Как така тролоците са стигнали незабелязани до Две реки?
Не знам.
Не само Амирлин се чуди какво точно правиш по широкия свят.
Да речем, че й доведох най-могъщата преливаща в новата история.
Мрази я, колкото щеш, но Сюан Санче някога беше Синя.
Дължим й защита и лоялност. Старите съюзи се променят
и ние трябва да поддържаме общ фронт.
Ще се застъпя за теб пред Сюан.
Ще я накарам да размисли.
И колко си ценна за нас.
Нужна си ни в Кулата за постоянно. - Защо?
Май ще трябва да замина на запад заради изчезналите кораби.
Ти пътешества достатъчно дълго. Време е да поспреш, Моарейн.
Настанявай се удобно. Ти се върна у дома.
Още тайни?
- Откога мислиш, че са тук? - От ден или два.
Изпратих вест, щом ги видях.
Моарейн.
- Ранд и Мат, те... - Мои хора следят кога ще дойдат.
Но знам от достоверен източник, че са живи.
Слава на Светлината.
Моята Жълта Сестра каза, че са ви отвлекли Белите плащове.
Взех нещо от тях.
Валда повече няма да наранява Сестрите ти.
Няма по-велики лечителки на света от Айез Седай от Жълтата Аджа.
Ще се възстанови, сякаш нищо не се е случило.
Поне външно.
Тревожа се за него.
Очите му.
Когато Валда го измъчваше, те станаха златни.
Като на вълк. - Случи ли се още нещо необичайно?
Когато бяхме при Белите плащове, вълците ги нападнаха.
Но той не се боеше от тях.
Сякаш те...
... го слушаха. - Не казвай на никого.
Мнозина в този град, дори Айез Седай, биха му навредили, ако научат.
Той ли е Дракона?
Знаем твърде малко за Преродения Дракон.
Какъв облик ще приеме, каква сила ще владее.
Засега... почивай.
Лекувай се.
И го остави да оздравее.
Ела утре, когато те повикам.
Но не казвай на никого къде отиваш.
Ти прекъсна връзката ни.
Изминаха почти две години. Мислех, ще се зарадваш на почивката.
Това място не е безопасно, както някога.
Всички те наблюдават.
Тук не си в безопасност, Моарейн.
Не мога да те защитя, ако не те усещам.
Прав си.
Е, за пръв път.
Враговете ни са навсякъде.
Главната ти цел е да пазиш нашите приятели от Две реки.
Накрая те всички са при нас.
Лека нощ, Лан.
Върни се преди разсъмване.
- Това заповед ли е? - Прилича ли на съвет?
Ще остана на стража, докато се върнеш.
Предай й най-добрите ми чувства.
Какво си мислеше?
Тук аз вървя по острието на меча, а след... театъра, в който ме вкара,
пречиш на всичко, което опитваме да сторим ... Не се усмихвай!
Да ме остържат и осолят като чироз, ако ти не поемаш идиотски рискове.
- Простено ли ми е, Майко? - Мразя да ме наричаш така.
Дотук с неутралността на Амирлинския Трон.
Без фаворитки.
Никакъв живот.
Никаква любов.
Нищо друго, освен Трона.
Някога спазвали ли сме правилата?
Тези са нови.
От година или две.
Нямаше те толкова време.
На колене.
Светлина, вкусът ти за ейла не се е променил.
Какво не е наред?
Намерих Дракона.
Момичето от Две реки?
Вероятно. Сложно е.
Намерих 5 вероятни Дракона в едно и също село.
Петима? - Само четирима на подходяща възраст.
Нинив е твърде голяма, но как да пренебрегнем силата й?
Не знам. Всеки град си има своя легенда
къде ще се прероди Дракона, как ще се яви пред нас и ще разруши
или спаси света. - Пророчествата са ясни.
Те са на 3000 години. Тълкувани са отново и отново
от стотици различни Айез Седай.
Чух от веселчун легенда за многоглав Дракон.
Последният Дракон е бил мъж.
Ами ако Колелото го е вселило в няколко души?
Ако видението на Гитара е било погрешно?
Бяхме там. Ти беше там, когато тя провидя раждането на бебе.
Само ние бяхме там. - Търсим Преродения Дракон от 20 години.
Сега знам по-малко, от преди. - Преуморена си.
А ако привлечем други Сестри? Да им кажем какво опитваме?
Не бива да подозират, че работим заедно.
Ако някоя Сестра научи какви ги вършим,
ще ни усмирят. - Мислиш ли, че не го знам?
Е, кажи нещо. - Добре.
Когато си прибереш бодлите.
Ти, малка рибка бодливка.
Проклятие, не можеш всеки път да се измъкваш така.
Независимо дали имаме един Дракон или пет, мъж или жена,
смисълът на всяко пророчество е един и същ.
Дракона или ще победи Тъмния, или ще се присъедини към него.
Аз лично ще ги убия, но няма да му позволя да ги вземе.
Добре.
Какво криеш от мен?
Сънищата ми.
Те...
започнаха преди няколко месеца,
а напоследък всяка нощ
виждам едно и също.
Тъмния.
И Окото на Света.
Той е... слаб.
Едва владее силата си,
но става по-силен с всеки ден.
Можем да го унищожим. Ако почнем сега. Имаме предимство. Знаем къде е.
Но кой е Дракона? - Вземаме ги всичките!
Обричаме на сигурна смърт другите 4. - Може би да. Или не.
Всеки, който застане между Дракона и Тъмния, ще умре.
Знаеш го.
Утре трябва да ме осъдиш на изгнание.
Защо?
Мейган ми заповяда да остана в Кулата.
Мислех, че имаме повече време.
Винаги сме мислели така.
Нали?
Все някога ще го имаме.
В този живот или в следващия.
Почини си.
Мислиш ли, че мога да заспя?
Тук съм.
Настаних го в твоята стая.
А Мат?
Достатъчно се оправи, пие ейл от сутринта.
Може ли да язди?
Мат Каутон. Това му е името, нали?
Момчето, което навести вчера в "Благословена Светлина"?
Странно, че той и приятелят му... Ранд ли беше?
Също са от Две реки.
Заедно с двамата странници, излекувани от нашите Жълти сестри.
Всички те вероятно са приятели на Нинив.
Сигурно Амирлин ще иска да разгадае тяхната връзка.
Знам за мъжа, с когото се срещаш при Северен пристан. Махай се.
Не го споменавай повече, или ще кажа на Червените сестри къде живее той.
Знаем какво ще направят с него.
Какво да очаквам? - Превъзбуден е.
Ще се справя с това.
Слава на Строителите.
За мен е чест.
Аз съм Моарейн Седай.
Лоиал, син на Арент, син на Халан.
Името ти пее в ушите ми, Моарейн Седай.
Благодаря ти, че дойде.
Прости ми, че тъй внезапно ти изпратих съобщение.
Бих казал, то ме изненада.
И бързината, с която бях подтикван да отговоря, прекалено дори за човеците.
Недостатък на нашата раса, признавам. Но Колелото ни изправя пред криза,
и същевременно, може би...
начин да я преодолеем.
Но се нуждая от твоята помощ.
Добре дошла в Залата на Кулата.
Забавно, имах същото изражение, когато видях Залата за пръв път.
Това да не е... - Амирлинския Трон, самият той.
А не е ли объркващо...
жената и престолът с едно и също име?
Можеш сама да я попиташ.
Амирлинския Трон поиска аудиенция с теб.
Но първо още някой иска да те види.
Ако не владееш света от стая, построена от дърво и кал, що за водач си?
Нинив?
Егвийн!
Мислех, че си мъртва! - И тролокът го мислеше, като ме отвлече.
Какво правиш тук?
Знам, че имате много за споделяне.
Но Амирлин ни очаква. - Нека чака.
Сюан Санче очаква само една жена.
И това не си ти.
Елате.
Влезте.
По-близо.
И така...
Ето ги твоите двечки, Моарейн.
Добре дошли в Бялата кула.
Аз съм Амирлинския Трон.
Но днес можете да ме наричате Сюан.
Не съм ли каквато очаквахте?
Казаха ми, че си най-силната преливаща, виждана от...
хиляди години.
Нинив ал'Мийра.
Значи мерилото ви е много ниско.
А ти, Егвийн ал'Вийр.
Със своята смелост и с Искрата си, ти върна у дома
пръстените с Великата Змия на загиналите ми дъщери.
Благодаря ти.
Сега, след като ни замаяхте с хвалби, защо не ни кажете какво искате?
Познавам това чувство...
когато заслужаваш нещо друго,
от това, което животът ти поднася.
Да се чудиш защо просто
не си останеш у дома,
да обичаш близките си, да остарееш с тях,
да ги подкрепяш и закриляш.
Нишките се вплитат и разплитат от Шарката без никакви... последствия.
Но истината е, че
вие двете сте призвани за велики дела.
Съдбата на всички нас
сега зависи от вас.
От решенията, които ще вземете през следващите дни.
От вашата вътрешна сила.
Не ми говорете, сякаш ме познавате. Не искаме да участваме в това.
Да си вървим.
Колелото
не го е грижа
дали сте млади и уплашени,
слаби и незначителни.
И му е все едно какво искате вие.
Колелото ви призовава.
Дори да не можете да го понесете.
Последната Битка
наближава.
Вече няма значение кой от нас
какво иска.
Значение има само това,
което правим.
И какво трябва да направим?
Време е.
Ще застана в Залата до теб, ако искаш. - Ще се справя.
Благодаря.
Просто ги отведи там.
Изправи се, Моарейн Седай.
Готова съм с присъдата.
За твоето неподчинение
и непокорство
те прогонвам от Кулата
и те изпращам в изгнание.
За да съм сигурна, че ще приемеш тази присъда,
ще се закълнеш във вярност към Амирлин и нейната присъда
със свещената Клетвена палка.
Изречи клетвата си, Моарейн Седай,
пред своите Сестри в тази свещена Зала.
Едиствената Сила ще я направи ненарушима за вечни времена.
Под Светлината
и в моята надежда за спасение и прерождение
аз, Моарейн Седай, се заклевам да се подчиня на присъдата
на Амирлинския Трон и да не се връщам,
докато тя не ме призове обратно,
или нека Създателят да извърне лика си от мен
и мракът да погълне душата ми.
Под Светлината и в своята надежда
за спасение и прерождение
аз, Моарейн Седай,
се кълна да почитам и да се подчинявам на Сюан Санче,
Щерката на Реката,
умна като щука,
силна като приливна вълна,
и да не се връщам у дома, докато тя не ме призове.
Или нека Създателят да извърне лика си от мен
и мракът да погълне душата ми.
Сторено е.
Сега се обърни и погледни сестрите си.
И напусни тази Кула.
Моарейн Седай.
Строителю.
Благодаря ти, че удържа на думата си.
Сам ли си?
Изглеждаш ужасно.
Радвам се да те видя. - Казах ви, ще ви намеря.
Поне не бях достатъчно глупав да открадна кинжала на злото.
По пътя ще имате време да си разкажете всичко.
Бягай.
Какво правиш?
Те няма да оцелеят в Пътищата.
С Егвийн им предадохме думите на Амирлин.
Но няма да ви последваме слепешката. Не и без отговори на въпросите ни.
Чували сме легенди за Пътищата, но никой не знае какво са.
Древни пътища извън времето и пространството.
Една крачка в пътищата се равнява на стотици мили в нашия свят.
Едно вдишване е равно... - Най-краткият път до Окото на Света.
А какво има там, при това Око?
Затворът на Тъмния.
Там е затворен от последния Дракон на цената на почти всичко.
И един от вас ще довърши делото, което е започнал в предишния си живот.
Но ти не знаеш кой е Дракона.
Когато напуснахме Две реки, не ви казах нищо, защото не ви вярвах.
Но сега ви опознах и...
Ще бъда напълно ясна.
Ако сега се откажем,
ако не спрем Тъмния, докато е още слаб,
целият свят ще потъне в мрак.
Армии от тролоци и чезнещи, с милиони ще залеят земята,
ще убиват и изяждат всичко по пътя си.
Каквото сториха с вашето село, е нищо в сравнение с това, което ще направят.
Самата земя ще пламне.
И щом дойде нов Век, ще е съграден върху пепелта
на градовете и хората, които обичаме.
А онези, които не са Дракона?
Какво ще стане с тях?
Няма да знаем със сигурност, докато не настъпи моментът.
Късно ли е да променим решението си?
Няма връщане назад.
Каквото и да стане сега, то е извън нашия контрол.
Колелото тъче така, както самото то пожелае.
Запалете факлите.
Чакайте. Мат!
Мат! - Какво правиш?
Идвай, Мат! - Порталът се затваря!
Мат не премина. Мат!!
Мат! - Мат! Хайде, Мат!!
Мат!