ДОСЕГА...
Ние отхвърляме насилието. Сражавал ли си се някога?
Вдигал ли си оръжие? Меч? Лък и стрела? Секира?
Казват: Бялата кула пратила 8 сестри да се справят с армията на Логаин.
Няма да забравя лицата ви, ако пак се срещнем.
Мат има всички признаци, момко.
Тъмния покварил Единствената Сила,
та мъжете, които я използват, да полудяват.
Виждам те!
Ти си точно такава, за каквато те мислех, Премъдра ал'Мийра.
Няма по-тясна връзка от тази между Айез Седай и нейния Стражник.
Чувала съм за тази връзка. Усещаш каквото усеща тя.
Не!
Последната прегръдка на майката ти казва добре дошла у дома.
КОЛЕЛОТО на ВРЕМЕТО 1.5 - Кръвта зове за кръв
базиран на едноименната сага от РОБЪРТ ДЖОРДАН
ЕДИН МЕСЕЦ ПО-КЪСНО
Отдавна не сме се връщали у дома. - Ти още ли го приемаш за свой дом?
А ти?
Това седло ми е дом.
Това наметало. Тези ботуши.
Този замислен мъж до мен.
Готова ли е за предстоящото в Белия град?
Мислиш, че говори с мен? - Тя вечеря край огъня на Стражниците.
Тревожи се за Степин.
Стражниците не бива да надживяват своите Айез Седай.
Степин е силен мъж.
Той ще върне пръстена й в Кулата.
Мислиш, че четиримата вече са там? - Ако е така, ще ги намерим.
А ако не са...
е, пак ще ги намерим.
Внимавай, ти малко ко...
Мат, добре ли си?
Ще престанеш ли да ме гледаш като проклета дойка?
Просто съм уморен.
Така става след месец без топло легло.
Тази планина...
Какво?
Не знам.
Мисля, че съм я виждал преди.
Тар Валон.
Кръв и пепел.
Може ли едно? Благодаря.
Какво е това?
Хмм. Не знам.
Обаче е вкусно.
Не съм гладен. Ти го изяж.
Трябва да е тук някъде.
Том ми каза за това място.
Ханджията му бил приятел.
Давам монета за това и една за другото.
Мислех, че отиваме към Бялата кула.
Ще идем.
Първо да отдъхнем и да се поизмием. Мислиш ли, че ще ни пуснат в този вид?
Не вярвам - една нощ тук струва повече от месец в хана "Виноструй".
По-добре, отколкото по пътищата.
Кажи ми пак.
Мат...
Онова момиченце...
във фермата... - Не беше ти, Мат.
Не беше ти. Двамата с Том го видяхме.
Том го няма.
Том е мъртъв.
Моля те, повярвай ми.
Беше Чезнещия.
Знаеш, че не ти уби онова семейство.
Ти никога не би наранил онова момиченце.
Отсекът на Стражниците.
Най-сигурното място в Кулата да се скриеш от Сестрите, с които пътувахме.
Щом Амирлинския Трон пристигне... - Не ме интересува Амирлин,
нито политиката на Кулата.
Казах ти, грижа ме е за моите хора.
И ти каза, че ще са тук. Къде?
Имам очи и уши на всяка порта и на всяка стена в града.
Ако бяха пристигнали, щях да знам. - А щеше ли да ми кажеш?
Май ще огледам града сама. - Не подценявай жените от Кулата.
Всяка си има своя цел, свой план, своя гордост и амбиции.
Въпреки цялата твоя сила, тези жени от десетилетия
са шлифовали силата си и са криели слабостите си.
И когато се разчуе, че си тук, а то ще се разчуе,
веднага ще те вземат за Новачка.
И ако не внимаваш, с тази тяхна политика ще те изядат жива.
Ако съм толкова силна, колкото казваш...
може би ти, Аейз Седай, не бива да ме подценяваш.
Нормално е да се страхуваш.
Ти се пресегна и докосна Извора.
Видя колко си малка в сравнение с него.
И колко си велика в сравнение с онези, които винаги си обичала.
И сега се чудиш:
как да се впишеш в този свят?
Ще бъдеш ли някога такава, каквато беше?
Знам, защото и аз го усетих първия път.
Отговорът е "не".
Никога няма да бъдеш същата.
Но е време да го приемеш като дар.
Сега стой тук.
Не говори с никого.
Ще се опитам да те предпазя възможно най-добре.
И когато открия приятелите ти,
ще те заведа при тях.
Знаеш ли, малко е лицемерно.
Кое?
Да проповядваш ненасилие, а да оставиш кучетата си
да разкъсват всичко по пътя си.
Насилието е у всички нас. Пътят на листото не отрича това.
Приема го.
Може би.
Но след още една ряпа с къри ще се присъединя към кучетата.
За какво си говорите двамата? - За теб, разбира се.
Само хубави неща.
Виждаш ли?
Бялата кула.
Успяхме.
Мислиш ли, че те вече са там?
Да.
Май повече няма да се мъчиш с лютата ряпа.
Стой! - Какво става там?
Защо спираме?
Лъжедракона?
Не знаем нищо за него,
но ние пътуваме през степта от месеци.
Онези двамата. Доведете ги при мен.
Не можете просто така да вземате хората ни.
Те не са от вашите хора.
Те ядат нашата храна и споделят нашия огън.
Искате ли новите ви приятели да страдат?
Ако не искат да тръгнат с вас,
не можете да ги вземете.
Не мога ли?
Странни слова от устата на калайджии.
И как точно смятате да ме спрете?
Пътя на Листото срещу Пътя на Светлината.
Хмм.
Бързо. Насам.
Можеш да закриеш Светлината с детска длан,
но Листото, дори да го смачкаш, да го заровиш,
да го изгориш, ще стане част от земята...
и въздуха.
Не можем просто да ги оставим!
Белите плащове са негодници, но не убиват Туатан.
Бързо, идвай.
Давай, оттук.
Наблизо има село, което винаги ни е посрещало добре.
Аа! Ейрам! Ейрам!
Каретонския цикъл.
Ох. Не те чух да влизаш.
Не се приближавай! - Леле мале.
Вие, човеците, лесно се възбуждате.
Още първия ден в Тар Валон, и такава врява се вдигна.
Деца реват, жени пищят, цяла тълпа се затича подире ми през града,
ножове размахват. Дори се разтревожих малко.
Казвам ти, не очаквах такова нещо, когато напуснах моя Стеддинг.
Стеддинг?
Ти си огър? - Огиер.
Лоиал, син на Арент, син на Халан. А ти кой си?
Ранд. Ранд ал-Тор.
Името ти пее в ушите ми, Ранд ал-Тор.
Много е вълнуващо да срещна айилец. Чел съм много за вашия народ.
Аз не съм айилец.
Така ли? Рижата коса е един от малкото признаци,
по които личи откъде е човекът.
Аз съм от Две реки. - Айилец от Две реки?
Не съм айилец.
Айилец от Две реки, който настоява, че не е айилец?
Много странно.
Обичам странните неща.
Знаеш ли я тази книга?
Да.
„Пътешествията на Джейин Бродяжника“ защо те натъжават?
Първокласни приключения.
Не, аз...
Едно момиче я четеше всеки ден.
Мислеше, че Джейин се е преродил в нея.
Е, това едва ли е възможно.
Вие, човеците... - Виж, тя просто си го представяше.
Разбирам. Забравих колко сте лекомислени понякога, вие човеците.
И къде е сега това момиче?
Или вече е жена?
Вие остарявате толкова бързо.
Не съм сигурен.
Дойдох в Тар Валон,
защото тя беше тръгнала
към Бялата кула, но...
Какво става?
Айез Седай се връщат от битката с Лъжедракона
и го карат тържествено по улиците,
за да покажат на хората колко опасна е лудостта и жаждата за власт.
Колко далеч мъж може... - Извинявай... ще вървя.
На процесията ли? Ще дойда с теб.
Само минутка да си събера нещата.
Ще се видим отвън.
Тези човеци, все бързат.
Все не отделят време да се подготвят за това, в което се въвличат.
Благодаря, че ми запази място.
Те водят Лъжедракона.
Казват, че този мъж можел да прелива
и полудял от това.
Убийте Дракона!
Лъжедракон!
Мат? Мат!
Хайде да се споразумеем.
Става ли?
Добре.
Ако се окаже, че един от нас...
че ти или аз можем...
да преливаме...
няма да позволим на другия да се превърне в това.
Мат... - Говоря сериозно.
Не ми пука за онова глупаво пророчество.
Айез Седай, Дракони, дрън-дрън.
Няма да стана като него. - Не, няма.
Откъде знаеш?
Обещай ми.
Обещавам.
Нали и ти ще го направиш за мен?
Че как иначе.
Как беше процесията?
Месец ще си вади домати от косата.
Струваше си да видиш лицето на Лиандрин, когато случайно я уцелиха с ряпа.
Не съм носил бяло от погребението на баща си.
Знаеш ли, аз го мразех.
След като той умря, аз...
излизах и се напивах още преди да стигна до тезгяха,
биех се с най-малкия, най-слабия момък
и го пребивах.
После започнах да подбирам мъже, които ми отвръщат; тайно се надявах,
че някой просто ще ме спре.
Тогава срещнах Керене.
Глупав младеж, който си търси смъртта, изправен пред Айез Седай.
Тя просто ми се присмя...
и после ме черпи питие.
Някак се сприятелихме.
По-скоро тя ми оказа честта да й стана приятел.
И когато й дотрябва Стражник, беше станала толкова силна,
че можеше да вземе всеки, когото си поиска,
но тя потърси мен.
Не можех да повярвам.
Знаех, че не съм достоен.
Казах й да размисли, но тя...
Тя просто завъртя очи - и това беше.
Ние се обвързахме...
и аз трябваше да стана достоен за нея.
Баща ми се опита да ме убие, когато бях на 12. Та... стига си хленчил.
Бялата кула за пръв път ми даде семейство.
Прав си.
Хубаво е, че вие, момчета се подкрепяте един друг.
Има място за още 10 Стражници, ако Аланна постигне своето.
Включително и ти, стари друже. Ако се обвържеш с друга Айез Седай...
Ако загубиш Мойрейн, после казвай колко е лесно
да се прехвърлиш от една жена на друга.
Време е.
Хайде, постарайте се още малко.
Отвори очи, дете.
Така е по-добре. Всичко е готово.
Ръцете.
Доведете го.
Перин!
Ако те е грижа за нея, момче, не се съпротивлявай.
Сър, моля ви...
Наричай ме Чедо Валда. Тук повелява Светлината, не аз.
Чедо Валда, ние не сме такива, за каквито ни мислите.
Ние не сме важни. Не... - Всички сме важни под Светлината.
Но ти си права. Не сте тези, за които ви мислех.
Ако беше Айез Седай, щеше вече да опиташ да преливаш
и аз щях да ти отсека ръцете.
Знаеш ли, една от онези вещици веднъж ми каза,
че ръцете всъщност не ви трябват, за да преливате.
Че ръцете, движенията или думите са просто помощни средства.
Аз не мога да преливам.
Добре, да го докажем тогава.
Айез Седай не могат да лъжат, но могат да извъртат истината.
Да речем, че не си Айез Седай,
и че онова момче... Перин?
Не е твоят Стражник.
Светлината не случайно ви доведе при мен. Два пъти.
Светлината нищо не прави случайно.
Уверявам ви, сър... - Чедо Валда.
Чедо Валда.
Аз съм само момиче от планинско село, което не биваше да напускам.
Моля ви, просто ни пуснете. Моля ви.
Но ти можеш да докосваш Единствената Сила.
Знам, че можеш.
Попречи ми да те убия.
Не.
Моля?
Не мога да преливам.
Казахте, че сте се клели в Светлината.
А мъж на Светлината не може да убие момиче,
което не е сторило нищо лошо.
А защо мислиш, че съм мъж, който спазва клетвите си?
Че няма да пролея кръвта ти още тук и сега?
Ако ще го правите, направете го.
Но знайте едно... Ще се върна в следващия си живот
и ще ви заколя от глава до опашка като свинята, каквато сте!
От теб щеше да стане силна Айез Седай.
Още един чудесен пръстен към моята колекция.
Недейте. Не! Не!
Защо правите това?
Защото ние, хората, сме родени на тази земя,
за да се борим и страдаме за всичко, което имаме.
Създателят никога не е искал да имаме достъп до такава огромна сила.
Вие, вещиците, се надсмивате над самото битие,
защото се разхождате като богове сред хората.
Идеята, че Единствената сила идва отвсякъде, освен от Тъмния, е абсурд.
Затова аз съм призован да я унищожа.
Жена, след жена,
след жена.
Прелей ми, момиче,
а аз ще те убия и ще пусна момчето.
Ако не прелееш,
ще убия момчето и ще пусна теб.
Ще ви оставя двамата да го обсъдите.
Решете кой от вас двамата да бъде.
Степин.
Чух, че и ти си затворена тук.
Чудех се...
дали ще ми дадеш още от онзи твой чай.
За сън.
Това не е истински кози език, нали?
Козият език е растение.
Все още ли не можеш да спиш? - Аз... ами...
Aз...
Лягам си...
и щом се унеса,
болката минава.
Добре. - Не.
Това е всичко, което ми остана от нея. Болката.
Още не съм готов да се откажа от нея.
Бъди спокоен.
Болката никога няма да си отиде.
Благодаря ти.
Избяга, нали?
Те са стари почти колкото Бялата кула.
Символизират десетки хиляди мъже,
които са се обвързали с моите сестри.
Дори мъртви стоят на стража пред Залата,
както са го правили приживе.
Червените нямат Стражници. - Не. Никога.
Защото вие мразите мъжете.
Това въпрос ли е или твърдение?
Някои от моите Червени сестри, може би.
Жените държат Единствената сила, но мъжете още управляват повечето свят.
А рядко са добри към малките момиченца,
които са дори мъничко по-велики от тях самите.
Е, ти избяга от клетката на Моарейн, наслаждавай се на свободата си. Е?
Този път води към библиотеката,
после към градините.
Райските ябълки тъкмо са узрели.
Ранд ал-Тор.
Знаеш ли, че на огиерите е позволено да стъпват в Бялата кула?
Хм, не. Но защо...
Аз отидох там и видях жената, за която говореше.
В името на Светлината!
Плитката е признак за посвещение...
Мислехме, че си мъртва. - Беше много лесно...
Къде е Егвийн? А Перин? - Сигурно идват насам.
Какво се е случило с него?
Нинив?
Че коя друга?
Ти си жива.
Ти също.
Почти.
Покажи си езика.
Не ме докосвай!
Извинявай. Извинявай.
Спи, Мат.
Имаш нужда от почивка.
Мисля, че той може да прелива.
Видя ли го?
Не, но той полудява.
Знам, Моарейн каза да идем при нея в Бялата кула.
Не знам дали можем да й се доверим.
Видяхме какво направиха Айез Седай на Лъжедракона.
Добре направи,
че го доведе тук,
че се погрижи за него.
Не ни трябват Айез Седай.
Ние сме селяни от Две реки.
Ще го лекувам, както мога,
и щом Егвийн и Перин пристигнат, ще оправим всичко.
Заедно.
Не съм я виждал от месец.
Жива е.
Знаеш ли, когато Егвийн беше малка, на около 10,
родителите й я доведоха при старата Премъдра и при мен.
Заразата беше проникнала чак до мускулите й.
Краката й така се гърчеха, че почти се завъртаха наобратно.
Затова му викат костна треска.
Обикновено малко преди да умрат,
краката и ръцете на хората се чупят през средата.
Старата Премъдра... ами тя...
не знаеше какво да направи.
Затова направи чай, да облекчи смъртта й.
Но аз не можех.
Взех ръцете на Егвийн,
а тя се вкопчи толкова здраво.
Погледна ме и каза: "Не съм готова."
Беше толкова мъничка.
Тя просто лежеше там цяла нощ,
докато тялото й се опитваше да се строши на две.
И не заплака.
Нито веднъж.
И отказа да пие чая на Премъдрата.
На сутринта треската си замина.
Но не и тя.
Звучи правдоподобно.
Егвийн може много неща, но най-вече
не се пречупва.
Егвайн, престани.
Ако ще бъде един от нас, това трябва да съм аз.
Не.
Аз го искам.
Лейла.
Аз я убих. - Не.
Смъртта на Лейла не е по твоя вина. - По моя е!
Ние се биехме заедно с онези.
С тролоците.
Аз убих един.
После чух шум зад гърба си, и замахнах с все сила.
Но това беше тя.
Със собствените си ръце.
С моята секира.
Аз я убих.
Аз убих жена си.
Точно това заслужавам.
Не.
Взехме ли решение?
Много добре.
Това също е решение.
Тогава ще източа кръвта на момчето.
Било е нещастен случай, Перин.
Не е по твоя вина.
Дори да ти трябва цял един живот, но ще го разбереш най-накрая.
Обещавам ти.
Ще го разбереш.
Не. Егвийн, не!
По течението.
Просто се пусни по течението.
Аха. Така значи.
Ще разбереш, че е трудно да ме убиеш, момиче.
Особено с толкова малко пламъче.
Всъщност, очаквах нещо повече.
Светлина, защити ме.
Какво си ти?!
Да вървим.
Не спирай!
Вие двамата, спрете!
Хайде, хайде!
Той няма да ни нарани. - Откъде знаеш?
Давай, бързо!
Отиваш да си лягаш ли, сестро?
Учудвам се, че още помниш къде ти е стаята. Колко време мина? Две години?
И да се върнеш с такъв трофей.
Къде е Нинив?
Добре скрита, предполагам.
Сигурно си почива след дългото пътуване.
Ти също изглеждаш малко очукана.
Знаеш ли, проблемът е... че ти все идваш и си отиваш, Моарейн,
а когато Нинив стане новачка,
а въпреки отчайващото й недоверие към Айез Седай, тя ще стане новачка,
ти няма да бъдеш тук да я напътстваш.
Mомиче с неовладяна дарба, извън контрол, с нужда от наставница.
Мислиш, ще избере Червената?
Премъдрата на Две реки, с първото си преливане изцерила умиращи хора?
Нашите Жълти сестри отчаяно ще поискат да сложат ръце върху нея, така е.
Но тя притежава определена сила на волята, която не може да скрие.
Усещането, че светът ще стане по-добро място, ако всички спазват правилата.
Нейните правила.
Но тя не споделя едно нещо - вашето презрение към мъжете.
По-добре си търси други да ги обърнеш в правата вяра.
Малко хора все още правят ритуали за прогонване на Отстъпниците.
Те принадлежаха на майка ми.
Само това остана от нейната къща, след като умря.
И кого се опитваш да прогониш?
Ишамаел...
Бащата на лъжите.
Сега трябва да виждам ясно.
Трябва да видя истината.
Вярваш ли във всичко това?
Мислиш, че още могат да докосват нашия свят?
Отстъпниците са продали душите си на Тъмния
срещу вечен живот.
Въпреки че последният Дракон ги е запечатал...
Вечността е доста дълго време.
Много дълго време.
Хей.
Стига толкова.
Ще остана с теб до сутринта.
Мислиш ли, че Степин ще приеме предложението ти?
Не знам.
Когато Стражник изгуби своята Айез Седай, болката е тъй дълбока,
сякаш е погълнал нейната смърт.
Някъде четох, че има начин да се освободи от връзката.
Хайде де, сестро.
Недей така.
Лан няма за какво да се тревожи.
Ти ще бъдеш с нас още дълго време.
Какво правеше през всичките тези години?
Ако не ти е станал навик да вечеряш в моята стая,
предполагам, че имаш причина да дойдеш.
Получих вест, че Амирлин се връща от Кемлин.
Тя ни събира в Залата, за да отговаряме за Логаин.
Тя е жадна за кръв, търси кого да обвини.
Сюан Санче може да е всякаква,
но никога няма да се обърне срещу сестра без причина.
Моарейн, това място се промени, откакто ти замина.
Ти си сред малкото сестри, достатъчно силни да й се опълчат.
Но аз не искам Амирлинския Трон. Никога не съм го искала.
Никой не знае какво всъщност искаш.
Силата на Лиандрин нараства.
Все повече сестри я слушат, не само Червените.
Искам да кажа, че за жена, която рядко се вясва в Кулата,
тук имаш две силни противнички.
Внимавай, приятелко.
Благодаря за предупреждението.
Някой ден ще трябва да довериш на някого тайните си,
или те ще те изгризат отвътре и ще те оставят празна като тази стая.
Лека нощ, Моарейн.
Е...
Може би ако се обвържа с Аланна
и усетя нейната връзка
с Айвън и Максим,
но все пак...
не знам...
никога не съм бил с мъж.
С двама мъже.
Определено не с двама мъже.
Е, за всичко си има първи път.
Е, ти смяташ, че... те искат теб.
Защо да не ме искат? А?
Разкажи ми за Премъдрата.
Няма какво да разказвам.
Защото не си много по приказките. Но аз имам очи.
Тя докосна Единствената Сила за пръв път, за да ти спаси живота.
И оттогава почти не си говори с мен. - Тя е упорита. С мнение за всичко.
Знае, че се влюбва в теб.
Още по-зле за нея.
С любовта обикновено е така.
И все пак й се поддаваме,
иначе животът би бил непоносим.
Е, аз мога да понеса много неща.
Знам.
Ал'Лан Мандрагоран.
Положи ръка върху него.
Избави ни от скръбта.