ДОСЕГА...
Драконът се е преродил и е един от вас.
Единственият шанс е да стигнем до Бялата кула
и другите сестри Айез Седай.
Тази сила е предназначена за жени.
Какво, в името на Светлината... Бягайте!
Ще ви намеря.
Чувала съм за връзката между Айез Седай и нейния Стражник.
Сигурно сте чували за Калайджиите. Които ви крадат златото и децата.
Виждам ви... В съня си. И петимата. Но само един от вас е важен.
Само един е онзи. - Петимата?
Кой онзи? - Дракона.
Не можеш да избягаш от Чезнещия.
Тя е Мраколюбка, момче.
Моарейн Седай. - Лиандрин Седай.
Заловихме мъж, наричащ себе си
Преродения Дракон.
ГЕАЛДАН
Той разруши портите.
Армията му е навсякъде.
Кралю, трябва да ви отведем оттук.
Не. Елате с мен. - Тръгвайте!
Ти никога няма да носиш Сребърната корона.
Короната ли?
Какво значение има короната за Преродения Дракон?
Ти...
наистина го вярваш, нали?
Приключвай с това, Логаин.
Изпратих вест до Бялата кула.
Айез Седай ще дойдат за теб.
Онези жени...
те би трябвало да ме следват,
не да се сражават с мен.
Но те се страхуват.
Страхуват се, че Дракона отново ще разруши света,
ще ни запрати хиляди години назад,
както е направил предишният.
Те забравят, че Дракона
може както да разруши света,
така и да го спаси.
Не убеждавай този мъж в нищо.
Той стои по-долу от теб.
Убий го.
Това ще ти хареса.
Лудостта вече го е обзела.
Той ще те предаде,
също като родителите ти,
също като сестра ти.
Никой от тях не разбира кой си,
какъв ще станеш.
Има място за всеки редом с мен.
Дори за враговете ми.
Предишният Дракон е разрушил света.
Но аз смятам да го обединя.
КОЛЕЛОТО на ВРЕМЕТО Сезон 1, Епизод 4.
базиран на едноименната сага от РОБЪРТ ДЖОРДАН
Благодаря ти, Керене.
Ти си удържала цели армии.
Церенето на една рана не може да те изтощи.
Не е това.
Заради него е.
Искам да видя този Лъжедракон.
И да е Лъжедракон, има хиляди следовници, наистина вярващи в него.
Но ти не вярваш, нали?
Само Лиандрин, Аланна и аз сме достатъчно силни,
за да го заслоним от Единствената сила.
И все пак трябва да работим по две.
Може ли да ни чуе?
Здравей и на теб.
Запушихме ушите му с потоци Въздух.
Чух, че завладял половината Геалдан и самият крал го последвал.
Как се добрахте до него?
Това ще ти хареса.
Промъкнахме се в лагера му и го заслонихме, спящ.
Няколко мълнии, и армията му хукна обратно у дома при мама.
Да се надяваме. Сложих защити.
Ще разберем, ако някой се приближи.
А лудостта? Колко далеч е стигнала?
Като другите преливащи мъже. Дори по-зле.
Той наистина се провъзгласи за Дракона и тръгна на поход към Бялата кула.
И нямаме нужда от съд да го накажем подобаващо.
Амирлинския Трон заповяда да го доведем в Кулата на съд.
Тя ще реши какво заслужава той, не ние.
Възстанових се достатъчно.
Нека споделя бремето ви.
Такава си е Моарейн, какво себеотрицание.
Хмм.
Не можем да допуснем никакъв пробив в щита.
Лиандрин ще пусне своя щит, когато ти поставиш твоя.
Сега усещаш ли го? Това е половината от силата му.
Пак отпускаш това рамо.
Много е рано да се умориш така.
Как е животът в Кулата?
Повече проблеми
и по-малко Айез Седай да се справят с тях.
А Амирлинския трон? - Още си седи на трона.
Не е много благосклонна към Моарейн, обаче.
Чух я да заплашва, че лично ще ви завлече у дома.
Знаеш ли, никога не съм разбирал твоя вкус да си избираш спътници.
Тя не ми е спътница. - О...
Трудно се понася.
И сигурно е упорита като муле.
Евтин номер.
Мислех, че ти ще поемеш смяната.
Моарейн ли те замести?
Ако не внимаваш, ще те спечели на своя страна.
Към Моарейн Седай изпитвам само уважение.
Е, тогава смяната ви ще мине бързо.
И да имаме нещо общо, едва ли ще разбера.
Трудно е да разговаряш с някого, който не казва нищо.
И Лан е същият, ако така реши.
Можеш ли да си ги представиш на вечеря?
Лиандрин набира поддръжници сред другите.
Няма да усмиряваме Логаин без съд.
Има слухове, че Червените правят точно това навсякъде.
Дори Лиандрин няма да противоречи на Амирлинския трон.
Амирлин не е тук.
А ти трябва да...
Обещавам, че ще си почина.
Започна да се тревожиш повече от преди. - Спя по-малко... така че имам време.
Как спа? - Не съм спал.
Виж, не вярвам на тези хора.
Има нещо в тях, което не е...
Ако усетим, че трябва да си тръгнем - тръгваме,
без да задаваме въпроси, нали?
Ние потегляме на изток към Тар Валон.
Каним ви да тръгнете с нас...
докато можете да ни понасяте.
Как знаете, че не сме бандити или по-лошо?
Бродите из Степта на Каралайн дрипави, без храна или злато.
Ако сте бандити, хич не ви бива.
Селяните рядко слизат от Мъгливите планини.
А, ние сме от Бели мост.
Отделихме се от търговския керван.
Така ли?
Идвате ли?
Дий! Не спирай!
Май виждам ферма пред нас.
Хей, момиче, кротко.
Какво ти става?
Какво прави този веселчун с нас? На първата среща ни открадна парите.
Оправихме се с това.
Той ни спаси живота, забрави ли?
Нима? Дейна каза, че навсякъде има Мраколюбци,
че Чезнещия идва за нас.
Ами ако той я уби, само за да му се доверим?
Е, това би било... много хитро.
Може би все пак не си безнадежден случай.
Тя каза и още нещо.
Че Дракона може да е един от нас ... петимата.
Аз, ти, Перин и Егвийн.
Кой още?
Ще свикнеш.
Сякаш той просто си седи.
Знам, че жените не виждат мъжките потоци, но самото усещане е...
все едно да удържаш котка във вана.
Аха.
Помниш ли твоето кученце,
когато бяхме новачки?
Как се казваше?
Не беше мое. Новачките не бива да имат животни.
Но тя спеше всяка вечер в твоето легло.
Явно Керене е поискала от теб
да използваш приятелството ни за сведения от мен.
Не след ден-два, обаче. А когато най-малко очакваш.
Много фино.
Би могла да бъдеш Синя Аджа.
О, моля те.
Един Стражник никога не стига.
Когато избрах Зелената,
мислех, че е много героично.
Бойната Аджа...
воини, обучени да защитават хората от Тъмния в Последната битка.
Но никога не съм мислила, че ще я видя с очите си.
И преди е имало Лъжедракони.
Мъже и жени, претендиращи за титлата, заради власт и лична изгода.
Лъжедракон или не...
никога не съм виждала такава сила.
Още един знак.
Краят на този Век настъпва.
Ако е така и се озовем в Последната битка...
радвам се, че твоята сила ще бъде на наша страна.
Предишният е разрушил света и не може да го позволим отново,
но ако Дракона ще е на наша страна,
можем ли да позволим на Червените да го усмирят?
Джени.
Така се казваше.
Кучето, което не беше твое.
Харесва ми плитката ти.
Нинив, нали?
Извинявай, ако произнасям неправилно. Не знам къде е ударението.
Защото не си ме чула да говоря.
Предполагам, че си дошла, защото искаш нещо?
Вие, Айез Седай, винаги искате нещо.
Затова нека аз питам първа.
Зависи как ми отговориш, и може би ще ти дам, каквото искаш.
Откога познаваш Моарейн?
Чакаме да се мръкне и се промъкваме в плевнята.
Изчезваме преди изгрев. - Не е ли по-лесно просто да помолим?
Мислех те за по-добър ездач. - Мислех те за по-добър конекрадец.
Тази кобила се бои от сянката си.
Хората са подозрителни към странници в гората.
Само минаваме оттук. - Повечето хора биха яздили.
Яхваме и тръгваме, ако позволиш.
Да се върнете двойно повече нощес?
Риск за мен и семейството ми.
Тук е пълно с войници, бягащи от бунта на юг.
Съжалявам, съжалявам. Не бяхме откровени с теб.
Искахме да спим в твоята плевня само тази нощ.
Нямаше да усетиш, че сме били тук.
Не искаш да ни убиеш.
Иначе щеше да опънеш лъка с пръсти, а не с юмрук.
А ако аз исках да те убия,
просто щях да мълча.
Не ме бива много в това.
Какво ще кажеш, скъпа?
В плевнята има много място...
ако някой изчисти обора.
И тя избра Синята Аджа,
най-подходящата за нея.
Но те са просто дребни шпионки, които се правят на много важни.
А Червените по какво се различават?
Пазим света от хора, злоупотребяващи с Единствената Сила.
Дори от други Айез Седай.
Лиандрин!
Може ли да седна при вас?
Тъкмо си тръгвах.
Шатрата на Червените е отворена за жените. Ако искаш, ела на вечеря...
ако ти е омръзнало студеното пиле.
Тази жена е змия.
Много ли като нея има в Бялата кула?
Е, ще разбереш много скоро.
Нима? Ти ни води половин ден в грешна посока, да стигнем дотук.
Айез Седай ще заведат Логаин в Кулата възможно най-бързо.
Ако приятелите ти още не са там,
ще имаме средствата да ги намерим.
Ще удържим на думата си.
Добре дошла край нашия огън.
Ако обещаеш да не блъскаш никого в него.
Виждали ли сте други хора в Степта?
Имате късмет, че срещнахме вас.
Рядко минаваме оттук, но по южния път има войници.
Голяма група като вашата би могла да се защити.
Виждаш ли някакви оръжия тук?
Туатан следват Пътя на Листото.
От хиляди години.
Ние отхвърляме насилието и всякакви оръжия.
Какво ще стане, ако ви нападнат?
Ако можем - бягаме, ако не можем - търпим.
Ще се оставите да ви убият?
"Листото пада в пръстта, когато му дойде времето,
подхранва дървото, и то отново ще пусне листа,
когато му дойде времето."
Нищо никога не се губи.
Колелото връща всичко.
Така ми казваха всеки път, когато губех играчка като дете.
Все още чакам.
Сражавал ли си се някога?
Вдигал ли си оръжие? Меч? Лък и стрела?
Секира?
Кажи ми, какъв стана животът ти - по-добър или по-лош,
откакто вдигна секирата?
Той просто така ли ще си стои, докато ние свършим цялата работа?
Веселчунът трябва да е свеж преди представление.
Странно как получи такова предложение, тъкмо когато ни връчваха вилите.
Добре ли си?
Трябва да си почина.
Господине?
Съжалявам. Мама ме изпрати.
Каза да ви благодаря и да ви дам това за добрата работа.
Хей.
Не, аз... съжалявам.
Ти...
Просто ме изненада.
Благодаря за хляба.
Как се казваш?
Не мога да ви кажа. - Защо?
Мама каза, че сте чужденци, и просто да ви дам това и да се връщам веднага.
Но ти не го направи.
Аха.
Сестрите ми също никога не слушат.
Те къде са?
В безопасност у дома.
С твоите мама и татко?
Можеш да им занесеш Биргит.
Тя ме пази, когато всички спят.
Не мога да взема куклата ти. - О, аз имам още много.
Биргит винаги е искала да види света.
Може би се е заразил с нещо в Бренски кладенци.
Познавах друг момък като него.
Овин, моя племенник.
Половината от времето момчето се забъркваше в неприятности,
през останалото време се измъкваше от тях,
а аз губех много време, за да му помагам и в двете.
После, един ден той стана раздразнителен.
Зъбеше се на близките и приятелите си. Боеше се от сянката си.
Животните настръхваха край него.
Никой не разбираше какво става,
докато един ден не хвърли камък,
без да го пипа с ръце.
Мат има всички признаци, момко.
Мат би ми казал.
Той не е идиот.
И Овин не беше.
Аз съм веселчун.
Мислиш ли, че не съм му разказвал приказки, още от малко дете?
Как в края на предишния Век Тъмния е покварил Единствената сила...
та мъжете да полудяват, когато я използват?
И все пак той ме лъжеше.
Какво стана с него?
Айез Седай го заловили, докато отсъствах.
Червените.
Те го усмирили.
Отрязали го от Единствената Сила завинаги.
Поне е останал жив.
Мъжете и жените, които веднъж опитат Силата,
а после ги отрежат от нея - за тях вече няма живот. Те просто...
... угасват.
Няколко седмици след като онези жени си заминаха,
Овин седеше край масата за обяд.
Прозина се.
После взе ножа за месо
и си преряза гърлото - просто ей така.
Ще остана с вас, докато мога,
за да ви пазя.
Но при всички случаи трябва да държим Мат далеч от тези жени.
Знаеш доста за прост веселчун.
Ние наричаме себе си веселчуни,
защото това глупаво име не плаши толкова.
Няма нищо по-опасно от човек, който знае миналото.
Кобилата го хвърли на 3 метра право в кочината.
И това беше краят на ал Лан Мандрагоран,
укротителят на коне.
Забавно име. - Аха.
Като за смотан ездач.
Е, как му се натресе, кажи ми?
Ами, с Моарейн минавахме през нейното село... и...
Аз го проследих.
Тя ми харесва.
Стражниците сте по-забавни, отколкото изглеждате.
Освен мен, разбира се. Аз си изглеждам забавен.
Ей, не го насърчавай.
Но вие им служите.
Не е така.
Няма по-тясна връзка между Айез Седай и нейния Стражник.
Нито между съпруг и съпруга,
нито между деца и родители.
Знаеш ли какво означава "Айез Седай" на Древния език?
"Слуги на всички".
Тъкмо те служат на света.
А това вас какви ви прави?
Горди.
И уморени.
Особено Лан.
Трябва да се оправя с Моарейн.
Виж кой го казва.
Той е прав.
Изтощени сме.
Да не би те и тримата...?
Аз също
съм малко уморен.
Той е поне с 10 години по-голям.
Толкова ли е силен, колкото Егвийн?
Не знам.
Не мисля, но не знам.
Ох, сънищата, тролоците...
Тъмния не преследва Логаин. - Може би.
Мисля, че Тъмния не знае кой е Дракона, също като нас.
Не знам дали това е плашещо или успокояващо.
Ние ги изгубихме.
20 години ги търсим, и накрая ги изгубихме.
Аз ги изгубих.
Твоите загуби са и мои.
И моите са твои.
Не трябваше да пия.
Ти винаги реагираш емоционално, щом пия.
Хайде.
Всички постоянно говорят за "Песента".
Какво е това?
А, нищо. Просто глупава традиция.
Е, баба ти и дядо ти я приемат много сериозно.
Смята се, че през последния Век нашите хора знаели Песента,
носеща хармония на света.
Тя била изгубена при Разрушението,
но ако отново я намерим,
хората ще живеят мирно и щастливо
до края на дните си.
Ти не вярваш в това.
Вярвам в много неща,
но само старите глупаци и децата вярват в Песента.
Сигурни ли сте, че вече не сте я намерили?
Благодаря. - Оказваш ни чест.
Всеки може да го направи.
Ти намираш мир в работата.
Това е чест.
Някои от вашите хора не изглеждат много мирни.
Сарай е бил наемен убиец.
Тези, които се отричат от насилието, познават това зло доста добре.
Има неща, от които не можете да избягате.
Ние не бягаме.
Има само един начин да се спре насилието.
Всички и навсякъде трябва да спрат.
Но ще отнеме време.
Наистина ли мислиш, че това е възможно?
Ако променя мисленето на двама души, само двама,
ще направя света малко по-добър от преди.
А ако тези двама променят още двама,
е, тогава, най-накрая...
Дори да си права, няма да си жива да видиш този мир.
Не го правя за себе си.
Нито другите хора тук,
нито техните внуци, правнуци или техните пра-пра-внуци.
Обичам моя народ,
но и за тях не го правя.
Е, тогава за кого?
Имах дъщеря.
Майката на Ейрам.
Той дори не я помни.
Веднъж тя тръгна да търси храна, но я нападнали бандити.
Тя нямаше злато, нито накити,
нищо ценно, освен живота си.
Когато я намерих, разбрах,
че са я убили за развлечение.
Седях край тялото й с часове
и се взирах в счупеното копие, забито в гърдите й.
Опитвах се да събера кураж
да го грабна и да подгоня зверовете, както те са я гонили.
И защо не го направи?
Защото исках отмъщение.
Това не звучи като Пътя на Листото.
Какво по-голямо отмъщение за насилието от мира?
Какво по-голямото отмъщение за смъртта от живота?
Не опазих дъщеря си при това завъртане на Колелото,
но един ден, дълго след като си отида,
след Ейрам, неговите внуци и внуците на внуците му,
Колелото отново ще върне душата на дъщеря ми.
Правя каквото мога да създам по-добър свят за нея,
за да се радва на живота, който трябваше да изживеем с нея.
Кой е той?
Мъжът, който е откраднал сърцето ти?
Изгуби ли го?
Не.
Не, щях да знам, ако е така.
Знаеш ли, напускаме фургоните, щом навършим 20 г.
Да поживеем малко по света,
да разберем дали бихме избрали сами това, с което сме се родили.
Някои отиват във ферма.
Други се качват на кораб.
Чувал съм, че някои дори грабват оръжие.
Колко от тях се връщат?
Повечето. Но не всички.
Листото не се бори с вятъра.
И понякога вятърът го откъсва от дървото.
Тук съм.
Знаеш го, нали?
Каквото и да става, аз съм тук.
Перин!
Спри!
Мат?
Мат! - Ранд!
Ранд.
Не.
Всичко е наред. Тук съм.
До теб съм.
Къде е Мат?
Хвани го. Да се махаме оттук, веднага!
Виждам те.
Чезнещ!
Махни го оттук! - Хайде!
Бързо!
Бягай!
Какво? - Хайде!
Бягай! Давай!
Бягай! Бягай!
Ти говори с всички други.
Ще говориш ли и с мен?
Много по-трудно удържаш щит върху някого,
отколкото да се освободиш от него.
Погледни го.
Нито капе пот от челото му, нито устните му трепват,
а ние почти се разпадаме.
Остават ни стотици мили до Бялата Кула.
Наистина ли мислиш, че ще го удържим през целия път?
Ако се освободи,
Трите Клетви ще ни позволят да го усмирим.
Бялата Кула и жените в нея са устояли 3 000 години,
не защото сме правили, което ни е изгодно,
а защото сме правили това, което е правилно.
Законът важи еднакво за нас и за него.
И именно вие, Червените, трябва да ми напомняте това,
а не обратното.
Съжалявам. Не исках да те прекъсвам.
Не ме прекъсваш.
Какво правеше?
Ритуал за моя народ.
Седем пъти за Седемте кули на Малкиер...
за дома, който изгубихме... за дома, който пак ще намерим.
В този живот или в следващия.
Често ли се молиш?
Когато трябва.
Е, не знаех, че говориш Древния език.
Не го знам.
То е последното, казано от родителите ми,
когато ме скриха в избата при нападението над селото ни.
Винаги го казвах, когато бях изплашена.
И защо престана?
Хората няма да отидат при невежа Премъдра.
Дори не знам какво означават тези думи.
А искаш ли да научиш?
Това е казал последният крал на Манедерен на съпругата си...
преди битката, която е знаел, че ще загуби.
"Ще отидем в земята...
та нашите деца да могат винаги да ни прегръщат...
и никога да не бъдат сами."
Ти не си такъв, за какъвто те мислех,
ал'Лан Мандрагоран.
И за какъв ме мислеше?
За кученце на два крака.
Хмм.
Е, а пък ти си точно такава, за каквато те мислех,
Премъдра ал'Мийра.
И за каква ме мислеше?
Чакай...
Какво става? - Моите защити.
Май бойците му не са се върнали у дома при майките си.
Армията на Логаин е тук.
Колко са? - Не се тревожи.
Ще оставя малко и за теб.
Никоя армия не може да преодолее седем пълноправни Сестри.
Логаин. Трябва да стигнем до пещерата.
При Дракона!
Да вървим! - Хайде!
Ето там.
Хайде!
Другите скоро ще дойдат, така че нямаме много време за разговор.
Защо да ти вярвам, че си Прероденият Дракон?
Мога да ги чуя, когато преливам.
Всичките.
Шепота на хилядите Дракони преди мен,
хилядите животи... които съм живял.
И те ме учат как този път да се справя по-добре.
Нали затова Колелото връща душите ни отново и отново?
За да се учим.
Колелото не иска нищо.
Не би могло.
Както реката или дъждът не искат нищо.
Хората искат.
Ти какво искаш?
Искам да знаеш, че гласовете в главата ти...
... това е шепотът на лудостта.
И колкото и да си силен,
силата ти е само тънка струйка,
мигащо пламъче на свещ в сравнение с изригващото слънце,
каквото ще бъде Прероденият Дракон.
Не!
Бягайте при Логаин! - Керене!
Ние ще задържим армията!
Хайде.
Лиандрин, привличаш твърде много. Ще се отгориш.
Не ме е грижа.
Той уби нашата сестра и аз ще го... срина!
Степин!
Не.
Не!
Не...
Като изригващото слънце...
Свържете се с мен! Сега!
Нека ръката на Бялата кула да се стовари върху теб, Логаин Аблар,
и да отнеме това, което самата природа не желае да притежаваш!