Има много тънка линия между бедността и благополучието.
Просто се огледайте. Тя е навсякъде.
Ние коленичим и се молим на един и същи бог, нали?
На всяка пресечка има църкви за милиони долари
и в същото време милиони хора
са захванати от бедността като в менгеме.
Всичко, което виждам, когато се огледам наоколо,
са забравените и отхвърлените,
които по някакъв начин са се разминали с американската мечта.
Затова вярвам, че ако искаш нещо,
трябва да го намериш, или да го вземеш.
Цял живот ровя в тези блата за погребани съкровища
и единственото, което намирам са изгубени и захвърлени души,
но любовта ми е прекалено силна, за да отвърна поглед.
Затова ги прибирам, уча ги на начините за преуспяване
и заедно си взимаме това, което е по право наше.
От най-ранните конкистадори до кокаиновите каубои
тези блата винаги са били пълни със скрити награди.
Вярвам в това, защото мечтая за него
и сега само трябва да го намеря.
Сложи си маската.
Дай да видя.
Дай да погледна. Погледни ме. - Колко е зле?
Погледни ме. Добре си.
Добре си. Отивай в колата. Отивай в колата.
Кейла, събуди се. Хайде, събуди се.
Кейла? Кейла?
Давай! Тръгвай, тръгвай, тръгвай!
Да видим какво е положението. - По дяволите.
Стига. Дай да видя. Какво стана там? - По дяволите!
Отивай в болницата. - Никакви болници.
Просто шрапнел, братко.
Какво стана там, мамка му? - Просто карай, братко.
Какво по... Коуди?
По дяволите!
Какво, по дяволите?
Какво, мамка му? - По дяволите.
Хайде.
Коуди, прегазена е.
Няма да я оставя тук. Помогни ми.
Мамка му. Мъртва ли е? - Какво става, мамка му?
Влизай в колата.
Какво става, мамка му?
Тръгвай, давай, давай!
ПОДИВЯЛ ЩАТ
По дяволите, братко, съдбата помага на смелите.
Не е ли така? - Така е.
Всяка година чуваш за намерени фосили, злато на конфедерацията...
Никой не вярва, всеки мисли, че е мит, докато не се случи. Нали?
Ако не сме ние ще е някой друг.
Точно така. - Нали?
Просто ми угоди, човек. Ще го направиш ли?
Да, ще участвам.
Това е. Да знаеш, че е това... - Искате ли нещо, момчета?
Я повтори. - Искате ли нещо, момчета?
Какво например? - Имам ксанакс, окси, перкс.
Опитвам да разкарам тези боклуци. - Защо не седнеш?
Да, ела седни. - Не, няма. Трябва... да тръгвам.
Е, искате ли нещо, или не?
Ще купим всичко.
Добре... - При едно условие.
Какво правиш? Махни се от мен! - Кажи откъде взимаш дрогата.
Да не си ченге или нещо от сорта? - Да ти приличам на ченге?
Не знам, човек. Пусни ме! - Първо ми кажи откъде я взимаш.
Добре, добре. Надолу по улицата, магазин за алкохол. Казва се Арома.
Дай дрогата. Остави я на масата. - Добре, добре.
Чупка. - Момиче, забрави парите.
Това е откачено, човече.
Направо срамота. - Наистина е срамота.
Точно за това говоря.
Извини ме. Да.
Какво стана? - Простреляха Трей.
Гръмнаха го!
Разкарай се. Аз ще карам.
Дръж се, приятел.
Сайръс, дай си фенерчето, приятел.
Благодаря, синко. Сега спокойно. Хайде.
Кажи му, или ще му кажа аз. - Майната ти.
Малко ще те заболи, чу ли? Искам да дишаш.
Ей, погледни ме, погледни ме. Това е повърхностна рана.
Ще се оправиш, ясно?
Сайръс, почисти го, приятел.
Може и сам. Това е просто шрапнел.
Добре.
Коуди.
Какво не сте ми казали?
Нещо не е както трябва.
Защо има окървавено младо момиче в каросерията на пикапа?
Зададох ти въпрос, по дяволите. Говори.
Удари я с пикапа.
И решихте да я доведете тук?
Аз не съм.
Да не си си изгубил акъла? Коя е тя?
Не знам. Просто изведнъж се появи пред пикапа и...
Момчета, трябва да вземете пикапа и да го потопите в блатото,
пускате й един куршум в главата и алигаторите ще свършат останалото.
Разбрахте ли ме? Искам да се върнете преди изгрев.
Стой тук, аз ще се погрижа. - Разкарай се.
Аз ще карам. Качвай се.
Побързай. Мястото е ужасно зловещо.
Тя не е направила нищо. - Просто го направи. Пикае ми се.
Извадихме три тела от развалините. Двама възрастни и дете.
Свидетели? - Съсед чул стрелба около 1 нощес.
Никой нищо не е видял. - Какво още?
Изглежда са поредните две лаборатории за мет.
Стига, скъпа, пак ли конспирации?
На мен ми изглежда като двоен удар.
Остави криминалистите да си свършат работата.
Знаеш ли, напомняш ми за една история, която разказваше дядо,
когато бях на 14, 15 години.
Два бика стояли на хълма
и наглеждали долу поляната пълна с крави.
Младият, голям мераклия, погледнал към стария и казал:
"Да изтичаме долу и да оправим една от тези крави".
Старият бик погледнал към него и казал:
"Не... какво ще кажеш просто да слезем бавно и да оправим всички?"
Изпратих ви да ми съберете информация. Какво научихте?
Тези духачи още не говорят, но е въпрос на време.
Имам екип в готовност.
Ако не можете да се справите, ще повикам тях.
Зарежи. Ще се справим. - Тогава си вдигайте задниците
и отивайте да разберете кой ми гръмна лабораториите.
Днес в окръга е слънчево с температура над 33 градуса...
Други новини. Местните власти разследват
пожар в каравана, при който са загинали двама възрастни и дете,
след като караваната е избухнала в пламъци.
От шерифството свързват инцидента с наркотици.
Вярват, че огънят е причинен от експлозия в лаборатория
за метамфетамини. Още новини ще има в 17 часа.
Следва песента "Блатна любов" на "Джони и Ракетите".
Трябва да тръгвам. Наистина. - Просто остани, скъпа.
Всеки път като тръгваш сърцето ми се къса.
Знаеш, че не мога да остана. - Огледай се.
Ще ти дам всичко само,
за да мога да се събудя до това красиво тяло.
Чао, скъпи. - Ще те видя ли скоро?
Знаеш къде да ме намериш.
Наред ли е всичко? - Да.
Този тип е гнусен.
Не трябва ти да го чукаш. Какво ти пука?
Стар е, самотен и отвратително богат.
Ти колко правиш?
Вечност в ада е дълго време!
Какъв ти е проблемът? Как са нещата?
Всичко е в новините. - Чух.
Имало е деца в огъня. - Бяха лоши хора, синко. Знаеш го.
Но... - Достатъчно, по дяволите!
Искам да си набиеш това в главата и то по-бързо. Разбра ли ме?
Случилото се в тази къща е по Божията воля,
не по наша вина, не е наш проблем.
Нещата, които приготвяха там щяха да се отзоват на улиците
вероятно в ръцете на богоязливи хора. Не мога да го допусна.
Не мога да допусна децата ми да се объркват всеки път,
когато ограбят някого или някакво хлапе си получи заслуженото.
Това е признак на слабост, синко. Искам да си силен.
Един ден, когато вече няма да ме има...
ще си припомниш, че това, което правим тук го правим,
за да подобрим този свят.
Разбираш ли?
По дяволите, синко.
Упорито хлапе.
Сега... искам да отидеш и да кажеш на братята си да дойдат тук.
Трябва да планираме нещо.
Седиш на мястото ми. - Каза, че не си гладна.
Размислих.
Здравейте, как сте? - Добре. Ти?
Добре. Обичайното ли? - Да, благодаря.
И Джаз? - Да?
Стой далеч от неприятности, нали? - Да, опитвам се.
Може ли и за мен едно кафе? - Да. Веднага идва.
Дойде току-що.
Застрелян е само мъжът? - Да. Жената и децата
са умрели в огъня.
Ще го гледаме като убийство? - "Наркотици" не искат така.
Натискат да е пожар в лаборатория за метамфетамин.
Какво? Стига де. Не знам. Нещо не е наред.
Не убивай вестоносеца.
Наистина ли?
Капитане. - Какво има, Елис?
Балистичната експертиза за изгорялата каравана в Инвърнес.
Мислех, че случаят е приключен. - Не съвсем.
Балистиката съвпада с гилза от обира през май близо до Леканто.
Добре, и? - Означава, че не е случайно.
Извадих още два доклада. - Какво искаш да кажеш с това?
"Наркотици" не искат да си мръднат пръста. Случаят е приключен.
Ако вие... - Сигурен съм, че имаш други,
отворени случаи, които да разследваш, нали?
Ще погледнете ли доклада, сър?
Затвори скапаната врата.
Седни.
Елис, да ти напомня ли, че още си под наблюдение?
Стига... - Удари полицай в лицето.
Счупи му скапания нос. - Сграбчи ме за задника.
Има късмет, че не счупих друго.
Момчетата не са свикнали да работят с жена в твоята позиция.
Сигурна съм, че ще го преживеят.
Елис, прави, каквото ти е казано, или ще те сложа на бюро.
Разбираш ли ме? Сега се разкарай от офиса ми.
Е? Как мина?
Златна звезда? Наистина ли? Кой е малкият ми учен?
Точно така.
Скоро ще се прибера у дома, мъник.
Дай да поговоря с баща ти, моля.
Чао. Здравей.
Да... още не. Служебни неща.
Малко ще закъснея, но скоро ще се прибера.
Ехо.
Здравейте, полицай.
Загазила ли съм? - Ела тук.
Не си забавна. - Просто...
Цял ден и всеки ден съм полицай.
Не искам точно сега да го правя.
Да го изиграем.
Госпожо...
Има ли проблем, полицай? - Изглежда имаме 10-70.
10-70? - Пожар в прогрес.
Ще ми трябва хавлията ви.
Щом е така вашето желание, е заповед за мен.
Как се казваш?
Чуваш ли ме?
Не се бой. В безопасност си.
Какво каза? - Дейзи.
Здравей, Дейзи. Аз съм Коуди.
Как са нещата ти?
Какво?
Каза, че не искаш да говоря... какво правя навън.
Съжалявам. Знам. Няма значение.
Какво има?
Нищо.
Стига. Можеш да ми кажеш.
Аз...
Искам да напуснеш.
Да се махнеш от цялата тази помия.
Не е честно.
Да, знам.
Ти все още си омъжена и... - Сложно е. Не мога. Това е...
Скъпа, животът е сложен. Просто...
Какво да ти кажа?
Да, знам. Нищо.
Забрави, че го казах. Чу ли?
Трябва да тръгвам.
Знам.
Може ли да получа усмивка?
Чао. - Чао.
Долу, момчета, ще тактувам.
Едно, две, три, четири.
Чукай човек, защото е кучка.
Пет, шест, седем, осем. Накарай всички да капитулират.
Едно, две, три, четири.
Вземи това, което тате е скатал.
Пет, шест, седем, осем. Половинка любов и 30 грама омраза.
Едно, две, три... Спрете, момчета!
Не се изправяйте. Останете долу!
Веригата е толкова здрава, колкото и най-слабото звено. Разбирате ли?
Искате ли да бъдете слабото звено?
Не, сър. - Добре. Вдигнете духа.
По дяволите. - Сайръс, покажи малко дух на Трей.
Отново.
Едно, две, три, четири, пет.
Ставай. Трей.
По дяволите, момчета. - Млъквай.
Достатъчно. Стига, по дяволите.
На тепиха. На тепиха, по дяволите.
Щом кажа стига, значи стига. Знаете как го правим.
Хайде, пич. Покажи какво можеш.
Просто тупни. - Не го пускай. Не пускай.
Ще припадне. - Не ми дреме.
Целият ти живот се определя от този момент. Не го пускай.
Мак... престани. - Не... дръпни се назад.
Разкарай се, по дяволите!
Нека го направи! - Махни се от мен.
Мак.
Какво направи, по дяволите?
Питам те, човече.
Това беше заповед.
Направо си губя акъла, човек!
Как се казваш, момиче?
Дейзи.
Е, Дейзи, изглежда си издръжливо малко момиче.
Знаеш ли къде си?
Знаеш ли кой съм аз?
Откъде си, скъпа?
Отникъде.
Имаш ли майка? А баща?
Скъпа...
не мога да ти помогна, ако не говориш с мен.
Разбираш ли?
Ще те питам още веднъж. Откъде си, по дяволите?
Казах ви, господине. Отникъде не съм.
Нямам семейство. Няма къде да отида, разбирате ли?
Добре, добре.
Лекси, нека се почисти. Дай й някакви дрехи, ако обичаш.
Добре ли си?
Да, госпожо.
Под цялата тази мръсотия си доста хубава.
Каква ти е историята? - Нямам история.
Съветът ми към теб е...
махни се възможно най-далеч от това място.
Тук не те чака нищо добро.
На леглото ще ти оставя малко дрехи.
Трей. Влез и ми донеси нещо,
в което да сложа това пиле. Ще изгори.
Добре, добре, добре.
Захващай се, скъпа. Не се срамувай.
Може да нямаме много тук...
но в чиниите си имаме храна, а в сърцата си
носим любовта към околните.
Огледай се.
Всички дойдоха при мен в подобно на твоето положение.
Всички сме сираци, скъпа.
Но това, тук, е семейство, родено по избор,
а това е много силно нещо.
Разбираш ли?
Понякога водата е по-гъста от кръвта.
Помислихме си, че след като няма къде да отидеш...
след като никой няма да те търси...
може би ще поискаш да се присъединиш към семейството ни.
Да. - Добре.
Добре.
Изгубили сме връзката си
със свещената природа на тези древни земи.
Много преди бял човек да стъпи на тези брегове,
индианците тимукуа са властвали по тези земи.
Вярвали са в Господ, както вярваме и ние.
Вярвали са, че първото нещо, което Бог е направил,
е да създаде духа на водата.
С чиста сила той изригнал от дълбините на земята
и създал родината ни такава, каквато я познаваме ние.
После създал тези, които живеят в тези води.
Някои дишали отгоре, други дишали под водата.
Най-голямата отговорност била на тези, които били на дъното.
Те имали задачата да държат земята и дърветата на едно място.
Ходиш по земята и си мислиш, че си на върха на всичко,
но не си.
Ти си като нас, от дъното.
Бог е този, който ни постави тук, за да поддържаме баланса.
Той те доведе при мен, защото си забравила коя си всъщност.
Цялата болка, ревност и завист...
са замъглили ума и сърцето ти.
Затова отново и отново се връщаме към тези лечебни води.
Пречистваме душите си и отново се прераждаме.
Готова ли си да се преродиш, скъпа?
Отче Небесни, благодарим ти чрез водата и Светия дух.
Ти даваш на нас, твоите слуги, дара на прошката.
Мили Боже,
вземи това малко момиче в любящите си прегръдки,
дръж я и я защитавай от злото и изпълни дните й
с любов и радост.
Миналото е мъртво.
Тук сме сега и завинаги свободни в царството небесно.
Амин.
Всички имаме неща, които трябва да убием.
Майната му.
Да застреляме нещо.
Коуди, Трей, Дейзи, разкарайте се.
Хайде. Ставайте, ставайте!
Покажи ни как се прави, Бънтън.
Не е зле. Коуди, ти си на ред.
Може ли да опитам?
Разбира се, скъпа.
Ела.
Сега внимателно, внимателно.
Първо. Държиш всяко оръжие все едно е заредено. Разбираш ли?
Второ. Никога не насочваш оръжие към някого освен,
ако нямаш намерение да го убиеш.
Разбираш ли ме?
Добре. Сега...
ключът към добрата стрелба,
е да контролираш вътрешните си демони.
Разбираш ли?
Когато си готова.
Отново. Вдишай. Отново.
Имам да свърша още едно нещо.
Едно птиче ми каза, че някакъв негодник продава хапчета на деца.
Мисля, че е време да го посетим.
Така, това е 42.63.
Радж, може ли да ползвам тоалетната? - Разбира се, човече.
Ето. Заповядай.
Сложи парите на плота. Сложи парите на плота!
Погледни ме в очите. Ще те гръмна в главата,
ако веднага не сложиш парите на плота.
Давай. Всички! Всичките! - Това е всичко, което имам.
Къде са хапчетата?
Ти си едно добре изглеждащо копеле.
Терънс, тази вечер ще чукаме.
Не ме пробвай. Къде са хапчетата? - Няма хапчета.
Няма хапчета. - Не се бъзикам. Погледни ме в очите.
Няма хапчета. Няма хапчета. - Не се бъзикай...
Нападай, нападай!
Хаповете. Къде са хаповете? - Нямам. Нямам хапчета.
Не ме лъжи. Давай хапчетата. - Няма хапчета. Нямам.
Да.
Няма хапчета, а?
Сайръс.
Това е моделът на американската политическа култура.
Политика на идентичност така произволна, както ти поддържаш...
"Маями Долфинс", или който и да е любимият ти отбор.
Мак, човече, ти си голям модел.
Не греша.
Това е за теб, скъпа. Сложи си го в джоба.
Господа... - Ти ли си Мак?
Зависи кой пита. - Ние питаме, шибаняк.
И кои сте вие? - Норвел те търси.
Опасявам се, че не ми звучи познато.
Мак Шибаният Монро.
Чувам, че ти и горската ти банда от лайнари
ми унищожавате лабораториите.
Служил ли си, Мак?
Да.
Две мисии. Ирак.
Добре...
от Ирак ли получи този малък трофей?
Да.
Знаеш ли кой съм аз?
Знам. - Знаеш кой съм.
Знаеш какво правя. Знаеш на какво съм способен
и въпреки това продължаваш да се месиш в моята дейност.
Трябва да си много луд кучи син.
Или това, или имаш желание да умреш.
Предполагам, че скоро ще разберем.
Нека ти кажа нещо. На твое място бих се прибрал у дома
и бих помислил малко за бъдещето. Длъжник си ми, копеле.
50 000 и аз идвам да си ги прибера.
Коуди, Клей,
върнете този боклук там, където го намерихте.
Бог да е с теб.
Коуди. Коуди, как си? Искаш ли питие?
Да, разбира се. - Ела.
Ето. - Благодаря.
Наздраве. Къде беше? - Наздраве.
Просто... - Просто къде?
Аз... - Липсваше ми. Не се обаждаш,
не пишеш съобщения. Не съм чувала нищо за теб.
Тревожех се за теб. - Просто бях зает с...
Здравейте. - Какво? Млъквай. Изчезвай.
Какво става, Коуди? - Веднага се връщам.
Чао.
Харесва ли ти тук?
Не си от приказливите, а?
Пушиш ли?
Искаш ли? Това е само трева.
Скъпа, сипи ми едно, моля.
Благодаря.
Трябва да се върнем за Трей. - Той е добре.
Стига. Трябва да се върнем за него. - Има прекалено много ченгета.
Не разбираш ли, по дяволите? Няма да се връщам там, ясно?
Трей е голямо момче. Сам ще намери пътя до дома.
Наистина трябва да се върнем.
Не.
Знаеш ли какво наистина трябва да направим?
Да пием заедно. - Така съм добре.
Добре ли си?
Не си.
Престани да си такова шубе.
Не съм шубе.
Такъв си.
Не съм. - Ти си слабохарактерно
малко шубе.
Майната му.
Погледни ме. Хайде. Пийни с мен.
Така съм добре.
Коуди.
Ей! - Казах, че съм си добре така.
Мога ли да помогна? - Какво става?
Районът е отцепен. - Просто търся някого.
Махай се.
Чу ли какво ти казах, момче? Изчезвай.
Господи. Глупави хлапета.
Кой беше този?
Някакво глупаво хлапе. - Взе ли показания?
Мак. - По дяволите, Коуди.
Трей... - За какво говориш, по дяволите?
Какво мислиш? - Куршумът е разкъсал аортата.
Един изстрел? - Да.
Изстрел право в сърцето.
Определено точно в сърцето.
Убийство.
Това си е скапана екзекуция, детектив.
Някакви документи? - Не.
Благодаря. Благодаря, Ръс. - Нещо друго от мен?
Давам това на теб. - Добре.
Мисля, че семейството е тук, Елис.
Да помогна с нещо? - Търся сина си.
А вие сте...
Синът ми Трей. - Казва се Трей?
Трей Уоткинс.
А вие сте му баща? - Току-що установихме това.
А вашето име е? - Знаете ли къде е?
Сър, не мога да ви дам информация. Моля, кажете си името.
Ако сте виждали сина ми, кажете ми къде е той.
Моля ви, успокойте се. Може ли да идентифицирате това момче?
Това ли е синът ви?
Той е. - Определихме това като убийство.
Ще ви задам няколко въпроса. - Това не е убийство.
Какво друго би могло да бъде? - Къде е тялото?
В момента разследваме. Не мога да дам тази информация.
Зарежи. - Сър!
Трябва да го идентифицирате в офиса на съдебния патолог.
Как, по дяволите, дойде дотук? Искам да знам какво стана с Трей.
Какво искаш да кажеш? - Не беше ли с него?
Бях, но...
той тръгна с някакви момичета. Видях ченгета и побягнах.
Скъпа, погледни ме в очите...
и повтори казаното.
Бях с него и той тръгна с някакви момичета.
Видях ченгетата и избягах.
Защо? Какво е станало?
Мъртъв е.
Веднага се връщам.
Дейзи, искаш ли да дойдеш тук?
Добре.
Не. - Млъквай!
Не! - Млъкни.
Дай задника.
Така пречупваш скапани... - Боклук такъв!
Дръж се. Чакай. - Какво стана? Добре ли си?
Разкарайте се, преди този боклук да се е свестил.
Да. Така ли?
Благодаря, Кени. Длъжница съм ти.
Добре. Брой го за свършено.
Детектив Елис. - Да.
Казвам се Лиза и съм от детските социални служби.
Говорихме по-рано. - Да. Съжалявам. Трябва да бягам.
Много е важно. Само момент.
Съжалявам. - Моля ви.
Какво е това? - Става дума за пожара.
Елис.
Къде?
Да, мисля, че знам къде е. На 491, нали?
Ясно.
Какво искаш да направя?
Проклятие.
Вдигнете го. Изкарайте го навън.
По дяволите.
Ще трябва нещо да се разберем за този боклук.
Според мен правите услуга на света.
Какво мислиш да правиш? - Ще паркирам пикапа отзад.
Ще натоваря конете на платформата и тръгвам.
Никога няма да ме видите, или чуете отново.
Добре тогава.
Майната ти!
По дяволите! Идвай тук!
Слава тебе Господи.
Знаеш ли как да разбиеш сейф?
Не, не знам как да разбия сейф...
но знам как да го отворя.
Проклятие.
Какво намери, Мак?
Празен е.
Това не е ли едно от яйцата на Фаберле?
Фаберже, идиот такъв. - Фаберже. Фаберле...
знам, че едно такова струва 80 000.
Какво?
Какво говориш, по дяволите?
Осемдесет хилядарки.
Здравей, капитане. - Не ми викай "здравей, капитане".
Какво, по дяволите, правим тук, Елис?
Сър, има причина да вярваме, че собственикът на земята...
Мак Монро има нещо общо с намереното мъртво хлапе.
Смятаме още...
Добре, ясно.
Има нотариален акт за земята. Собственици са Фред и Глория Уърли.
Уърли? - Детектив Елис.
Да. - Намерихме оръжие.
Ето за какво говорех.
Така би трябвало да живеем.
Да, така е.
Виж я... винаги със скапания телефон.
Ти си пиян. - Точно така. Пиян съм.
Пиян съм заради... идващата промяна нагоре.
Светият дух е сред нас.
Усещаш ли? - Да.
Ами ти, момиче?
Усещаш ли го?
Да, усещам го.
Чувството е страхотно.
Дай ми скапания телефон.
Казах да ми дадеш скапания си телефон!
Мак! Мак! - Шибан...
Мак! Ченгетата са плъзнали при нас.
Добре.
Добре тогава.
И без това не харесвах онова място.
Добре, това е семейството, което загина при пожара.
Томас Кинг е застрелян преди пожара,
а жена му и децата са изгорели в пожара докато са спели.
Майката на хлапето? - Били са приемни родители.
Явно взимат деца, заради парите, които получават
и Бог знае какво още. Това е Мак Монро, бивш морски пехотинец.
Има адско досие.
Кои са тези? - Семейство Уърли.
Пенсионират се на 70 и преди 12 години купуват това парче земя.
Никой не ги е виждал и чувал повече от година и половина.
Ето тук е цялата банда на Монро.
Групичка речни плъхове прибрани от Монро. Разбрах, че живеят
в собствеността на Уърли. Сега изпратих там отряд К9.
Тази коя е? - Едно от приемните деца
от изгорялата къща.
Не знаем къде се намира.
Господи Боже...
наш Бог и спасител.
Благодарим Ти както за подаръците, така и за нашето семейство.
Въпреки, че един от нас сега е при теб,
вярваме, че ще го защитиш.
Молим те да опростиш греховете ни,
да ни дариш с милост и прошка
и да ни позволиш да ядем и пием. Амин.
Занимаваш ли се с оръжия? - Да.
Убивал ли си? - Да. Много хора.
Знаеш ли за караваната, която изгоря?
Аз изпозастрелях всички.
Застрелях ги и изгорих мястото.
Харесва ли ти това?
Скоро ще ни платят.
Сайръс... ти командваш.
Почистете това.
Не заеквам, нали?
Почистете този боклук. - Майната ти!
Лекси.
Лекси! Казах...
Рики!
- Мак.
Не, не, не, не, не, Мак.
Не, не. Имам нещо. Имам... - Не, не, Мак.
Приятел, няма да те ограбвам. - Не, не.
Не дойдох да те ограбвам. Просто погледни това, за Бога.
Ти носиш само беди. - Добре.
Само беди. - Изплакни си очите с това.
По дяволите.
Страхотно. - Нали?
Е? - Една секунда.
Рики.
Какво? - Съжалявам, Мак.
Защо?
Не е истинско.
Я пак. - Просто стъкло и месинг.
Фалшиво е.
Спокойно.
Е, по дяволите, стари приятелю.
Ще се наложи да те ограбя.
Коуди, трябва да ти кажа нещо.
Искаш да се махнеш оттук? - Не мога.
Можеш. Всички можем.
Не разбираш. - Напротив, разбирам.
Просто всички отиваме някъде. Ти, аз...
Лекси. Всички сме еднакви.
Не сме еднакви.
Какво искаш да кажеш? - Хората, при които бях...
Какво казваше?
Няма значение. Уморена съм. Отивам да си легна.
Вижте, вече 48 часа я няма.
Ще се свържем с околните окръзи. Засега това можем да направим.
Ще пипнем бандата на Монро. Ще пуснем бюлетина,
но имам чувството, че вече са си тръгнали.
Детектив? Някой ви търси. - Кой?
Не знам. Някакво момиче. Каза, че ви познава.
Добре. Веднага се връщам.
Паднал.
Моята радост.
Моята душа.
Дай да видя. Дай ми да видя.
Зле ли е?
Коуди, сега. Ставай! Трябва да тръгваме!
Сайръс? Какво, по дяволите?
Не, не. Помощ! Не! Не!
Какво направи, по дяволите?
Не!
Какво направи? Проклятие!
Е, това е.
Забавно е как хвалим Бог, когато се случват добри неща,
но когато стигнем дъното, когато мечтите се размият
и се превърнат в нещо като далечен спомен...
никога не обвиняваме Бог.
Не проклинаме Бог за всички нещастия и болки.
Обвиняваме себе си за това.
Винаги съм мислил, че хубавия живот само чака да го вземеш.
Явно е съдба, груб индивидуализъм.
А може би умираш така, както си живял...
в същите граници.
Повечето от нас никога не успяват,
но ако намериш начин да се измъкнеш
от мръсотията, от тресавището, от калта и алигаторите
и откриеш, че все още у теб има
някаква малка частица воля и надежда...
издигни се като феникс от пепелта,
и отиди някъде много далеч от блатата.
Лягай на земята!
Хвърли оръжието!
Не стреляйте! Не стреляйте!
Вечност в ада е дълго време!
Превод и субтитри: mia_one