ФИЛМЪТ НЕ Е ПОДХОДЯЩ ЗА ХОРА С ДЕПРЕСИЯ И БЕЗПОКОЙСТВО.
ПРЕЦЕНЕТЕ САМИ
КАК ДА СЕ КАТЕРИМ (МНОГО ВИСОКО)
След като закусим, Теди, ще разтребя,
а после ще поработя.
А братовчедка ти Ели ще дойде.
Можеш ли да кажеш "Ели"?
Ели.
Добре.
За какво да е следващата книга?
Цветът ти харесва.
Пинки Тинкърбинк намира смелостта си.
Харесва ли ти?
Мама не може да рисува кръгове. Не, не може.
Прасковите много ще ти харесат.
Баща ти ги обожава, но е алергичен към обелките.
Дано ти не си.
А ако си, ще ти ги беля.
Няма да е трудно.
Здравейте.
Добро утро. - Здравей, скъпи.
Имаш ли нещо за мен? - Да.
Чудесно. Здравей, приятел.
И така.
Когато четох от книгата си, поискаха да направя плакат,
и създадох цял прозорец.
Разбира се.
Пинки е по средата, много е ярко
и хвърля триизмерни сърца във въздуха.
И всяко дете иска да си вземе от тези.
Вълшебен пръстен за кутре.
Дори не ме слушаш. - Винаги те слушам.
Не, гледаш ме както винаги.
Гледам те в очите. Тя има хубави очи.
Майка ти има много хубави очи. Като твоите.
Не разбирам какво търсиш.
Теб.
Ето ме тук.
По дяволите.
Трябва да тръгвам.
Ще тръгвам. Чао, обичам те.
Чао, мамо.
Да, хайде.
Ще те чакам на ъгъла на 34-та и 7-мо Авеню, в 19:00 ч.
Не закъснявай много. Искам да гледам мача.
Кой е това?
Здравей, Теди. - Добър ден, Хектор.
Надолу ли си, Хектор? - Да.
Довиждане. - Обичаме те.
Чао, татко.
Крачетата вътре ли са?
Вътре ли са?
Добре.
Харесва ли ти?
Хубаво ли е, Теди?
Браво на теб.
Много е приятно, нали?
Водата е много топла.
Много е топла.
Миличък.
Знаеш ли, че скоро ще проходиш?
Когато проходиш, ще се спънеш и ще си ожулиш коляното.
Ще си удариш главата в масичката.
Но няма да спреш.
Защото така правят шампионите, нали?
Не спират.
Кой е добро момче?
Виждаш ли цветята?
Много са красиви.
Да.
Погледнете луната.
Красива е.
Иска ли ви се да отидете на Луната?
На мен - да.
Бих искал да отида на Луната,
на космически кораб във въздуха,
да, бих искал да отида на Луната,
но май не искам да живея там.
Макар че ще е хубаво да гледам Земята отвисоко.
Секретар. - Джули, вдигни. Знаем, че си там.
Долу сме. Искаш ли нещо?
"Старбъкс"?
Ели, спри да ми дърпаш косата.
Ще дойдем след десет минути. Чао.
Ще се запозная с всички риби,
да, бих искал да прекося морето,
но май не искам да живея там.
Ели скоро ще дойде.
Макар че е малко скучно, когато всичките ти приятели са риби.
Стридите и мидите не са истинско семейство,
така че не искам да живея в морето.
Бих искал да посетя джунглата, да чуя рева на лъвовете,
да се върна в миналото и да видя динозаврите,
На толкова много странни места бих искал да отида,
но не и завинаги.
Ако посетя Луната,
ще танцувам върху лъч лунна светлина,
ще видя падаща звезда
и ще си пожелая да се прибера у дома.
Макар че ще е хубаво да гледам Земята отвисоко.
Ще ми липсват всички места и хората, които обичам,
така че дори и да отида, скоро ще се върна у дома,
защото не искам да живея на Луната,
не, не искам да живея
на Луната.
Какво видя? Виждаш ли балона?
Виждаш ли балона? За теб е.
Почти се прибрахме, шампионе. Още малко.
Така.
Хайде.
Здравейте.
Здравей. - Как е любимият ми внук?
Хайде.
Искаш ли си шишето? - Здравей.
Ела тук, миличък. Хайде, ела.
Кой е прекрасно момченце?
Да, здравей.
Аз ще вдигна.
Ало? - Здравей.
Здрасти.
Как е? - Страхотно.
Прибрахме се от магазина.
И мъникът ни с големите крака вече носи 19-ти номер обувки.
Ще ходи с големи крачки.
Виж.
Няма да закъснявам.
Ще се видя с приятели и ще си дойда на полувремето.
Всъщност довечера искам да изляза с теб.
Мама изпра и оправи възглавниците,
а сега храни Теди с шишето,
така че щом е тук,
трябва да се възползваме.
Джул, временно е.
Докато можеш да се грижиш сама за Теди.
Значи завинаги?
Готова ли си да се видиш с Луси?
Да, искам.
Трябва да затварям.
Добре.
Ще те чакам отвън. - Добре, до скоро.
Обичам те.
И аз те обичам. Чао.
Ще си оперирам лицето.
Не, няма. Това е абсурдно, мамо.
Имаше свободен час на рождения ден на Теди.
Най-хубавият ден от годината.
Но се замислих, че може да ти трябвам за партито му.
Парти ли? Какво парти?
Той няма приятели. Кого ще поканим?
Но ти имаш. Хайде, ще ти се отрази добре.
Да поканиш хора и да видят, че всичко е наред.
И така баща ти по-лесно ще се върне.
Знаеш колко много те обича.
Мамо, обичам те, но престани да стоиш пред душа.
Здравейте, г-це Дейвис.
Аз съм д-р Силвестър.
Психиатър съм. - Синът ми добре ли е?
Да, разбира се.
Голям е сладур. Чака ви у дома със съпруга ви.
Снаха ми ще ме убие.
Не, не, не.
Всички искат да ви видят,
но реших, че ще е по-добре първо да поговорим.
Може ли? - Да.
Добре.
Какво се случи?
За първи път ли се опитвате да се самоубиете?
Да.
Преди искали ли сте? Мислели ли сте да го направите?
Само за това мисля.
Откога е така?
От първи клас с прекъсвания.
Тогава започнаха промените.
По какъв начин?
Всичко стана мъгляво.
Паметта ми се замъгли. Не знам как да го обясня.
Роднини с психични заболявания? - Не.
Не е вярно.
Мама казва, че баща ми е психично болен.
А съпругът ми,
че татко всъщност се държи като задник.
А по-наскоро?
Когато забременяхте?
Справях се.
А след като родихте?
Беше горе-долу същото,
което изпитвах през почти целия си живот.
Чувствах се разглезена и твърде слаба.
Сякаш всяка друга жена би полагала по-добри грижи за Теди.
И за двама им.
Да.
Може и да не си спомняте, но през 70-те
имаше слухове, че слагат яйца на паяци в дъвките.
И хората спряха да ги дъвчат.
Известно време мислех, че е вярно.
Дори след като го опровергаха във вестниците
и знаех, че не е вярно, пак не можех.
Странно е как се случва. Чуваш слух, вярваш му,
после разбираш, че е лъжа, но продължаваш да избягваш дъвките.
А онзи ден
поисках от дъщеря ми да вземе нещо сладко в магазина.
И тя избра точно това.
Пакетът е розов, на нивото на очите.
Но тогава изведнъж се сетих:
"Почакай, още е твърде малка за дъвка.
Ще се задави".
Казах си: "Ти си лекар. Знаеш, че няма да се задави. Абсурдно е".
Тогава се сетих.
Нелогичният ми страх от яйца на паяци.
След всичките тези години.
Явно трябва да научим къде са всъщност яйцата на паяците.
И навярно по-важното - къде ги няма.
Кой е гладен?
Обичаш да си похапваш.
Заповядай.
Браво на теб. - Мамо, ще ми я вържеш ли?
Разбира се.
Не мога сама.
Трябва да те подстрижа.
Може да го заведем при фризьор. - Не искаш да държа ножици ли?
Не, не искам да изглежда грозно.
Няма. - Готово.
Така е добре. Скрива всичко.
Трябваха ми само малко мъниста.
Здравей, миличък.
Виж. - Сладур.
Погледни.
О, боже.
Така ще изглежда лицето ми.
И ще намалят хрущялите.
Носовете на хората се издуват с възрастта.
И зъбите им се местят.
Ако някой ден ме няма, искам да се грижиш за носа и зъбите си.
Веднага издават възрастта.
Ще го нахраниш ли?
Няма нищо, някой друг път.
Не бива да закъсняваш. - Да.
Върви да се забавляваш със съпруга си.
Не се тревожи. Тук съм.
Да, хапни си още малко.
Да. - Извинявай. Красива си, мамо.
Не ти трябва фейслифт.
Ще изглеждаш като чудовище. Обичам те.
Ще изглеждам с десет години по-млада. - Обичам те.
Забавлявай се.
Излизам.
Ей, Джул?
Да?
Мислиш ли, че е добре?
Нали не му се е случило нещо?
Татко ли? Не се тревожа за него.
Винаги можех да се свържа с него, а сега не мога.
Може би не иска.
Искаш ли още? - Обичам те.
Ако целунеш момиче с укулеле
и обещаеш да си й верен.
Ще заключа вратата.
Ако види друго момиче с укулеле да ти обръща внимание,
може би ще заплаче,
може би ще въздъхне,
може би ще намери...
За бога. Дръж се.
Успя да дойдеш.
Добре ли си?
Да, ще се справя.
Наистина ли? - Да.
Здравей. - Ето те и теб.
Радвам се да те видя.
Здравей, приятно ми е.
Как мислиш? Ще се измъкне ли нашият човек?
Свършено е с него. - Чуй го само.
Вечният оптимист. - На мен ли го казваш?
Хайде, да седнем. Луси е тук.
Сестричке.
Искате ли нещо за пиене?
Да. - Бира?
Какво да бъде? - Четири "Корони" с лайм.
Искаш ли... С допълнително лайм.
Добре. - Да.
Разбира се. - Супер.
Да.
Поръчах предястия.
От онези малките кренвирши и начос.
Вкусно. - Благодаря.
Много вкусно.
Благодаря.
Знаете ли кой е Шел Силвърстийн? Написал е "Щедрото дърво".
Разбира се. - Той е един от героите ми.
Харесвам Шулц, Сюс, Сендак, Ханс Кристиан Андерсен.
Но исках да кажа друго. Преди да стане известен, продавал
хотдог за "Уайт Сокс" и "Чикаго Къбс".
Това е като да работиш за "Метс" и за "Янкис".
Да. А когато станал известен,
го попитали какво е научил...
Отговорил, че всички обичат кетчуп.
Всички обичат горчица.
Да. Това бил научил.
Горчица.
Приключи ли?
Може ли да сменя темата за малко?
Чудех се... - Недей.
Не, нека каже това, което иска.
Замисли ли се какво ще ни причиниш?
Ели мислеше, че ще си играете.
Хайде, стига.
Как беше къщата?
Хареса ли ви? Хубава е, нали?
Не. - Какво?
Какво?
Отидох да разгледам една къща, която се продава до тях.
Хубава е. С голям двор.
И не е скъпа.
Има кош за баскетбол.
Ще гледаш как Теди играе от прозореца в кухнята.
Къщите ме плашат.
И обожавам апартамента ни. Там съм щастлива.
Наистина съм щастлива. - Нищо не разбирам.
Стига. - Казваш, че там си щастлива?
Достатъчно. - Ужасно съм объркана.
Съжалявам, просто всичко винаги е за теб, Джули.
Никога за него.
Попита ли го въобще той как го преживя?
Питай го какво прави всяка нощ, докато беше в болницата.
Кажи й.
Може би ще е добре да се преместим.
Прибираше се след работа, след като те посети в болницата,
след като приспи сина си и знаеш ли какво правеше?
Търкаше килима.
Кръвта ти така и не излезе от килима.
Къде отиваш? - Да пишкам.
Доволна ли си? - Защо го направи, Луси?
Остави на мен.
Джул?
ПРОДАВАМ ЦВЕТЯ
Да! Готова ли си?
Изглежда супер. - Готова?
Едно, две...
Здравейте, Рон е.
Оставете съобщение...
Защо се страхуваш от къщите?
Чудесни са. Всички ги обичат.
Ако си в единия край на къщата, а аз - в другия,
и те извикам, но не ме чуеш, какво ще правим?
Ще си купим радиостанции?
Ами ако има гръмотевична буря и ти си в града,
а ние с Теди сме сами?
Ще се прибера.
Ами ако катастрофираш?
Някак ще се добера до влака и после ще се прибера пеша.
Ами ако се преместим и спреш да ме обичаш?
Ами...
Вината няма да е на къщата.
Джул.
Никога няма да спра да те обичам.
Ами ако ти обещая да се качвам на покрива на къщата
и да пушим тайно цигари?
Пак ще можеш да видиш звездите.
Стават все по-хубави.
Погледни.
Рожденикът няма търпение да види мама.
Честит рожден ден, миличък. - Да.
Здравей, шампионе.
Честит рожден ден.
Харесва ли ти?
Пише "Честит рожден ден, мечо". Мама го нарисува.
Току-що. Искаш ли да видиш какво ти купих?
Искаш ли подаръци? - Искаш ли?
Добре. - Какво имаме тук?
Какво е това?
Домашна изненада?
Прекалено ли е? - Не.
Харесва му. - Да.
Нали?
Много е сладък.
Нямам рожден ден. - Отвори го.
Следващата книга е за надеждата.
Благодаря.
Стигнахме дотук.
Как мислиш?
Успяхме.
Съжалявам за окосмяването.
Виждам 50 такива на ден.
Трябва да ме ухапе, за да забележа.
Добре.
Готови сме.
Седни.
Теди има рожден ден. Днес. - Ще празнувате ли?
Ще хапне първата си шоколадова торта.
Аз ще му я опека. - Страхотно.
Питам родилите наскоро майки
как се чувстват, когато дойдат. Не физически,
просто как са.
Заради теб.
Радвам се.
Как са антидепресантите?
Добре.
Светът ми се струваше черно-бял,
а сега пак започвам да виждам цветове.
Чудесно. - Да.
Как са циклите ти? Още ли болят ужасно?
Това е единственият плюс.
Не съм била в цикъл от два месеца.
Може би заради загубата на кръв.
Логично е.
Добре. Барбара ще ти вземе кръв,
ще уринираш в чашката, знаеш.
Добре.
Веднага се връщам.
Хайде.
Кога?
Октомври.
Скоро е.
И галета.
Добре, добре.
Да.
Не знаех, че има толкова видове.
Не е ли едно и също?
Добре.
Ще взема тези. Не, тези. Добре.
И ванилов екстракт,
газирана вода и сме готови.
Трябва да купя вода за татко.
Обича газирана вода.
Помогни ми.
Изборът е толкова голям.
Не е толкова трудно.
Магазинът скоро ще затвори.
Не е толкова трудно. Не е.
Госпожо?
Госпожо.
Още не сте платили.
Трябва да платите.
Остави лимона.
Хайде. Браво на теб.
Теди, не го платихме.
Здравей.
Търся д-р Силвестър. За Джули Дейвис. Аз съм Итън Дейвис.
Разбирам ви, но просто не мога да го направя.
Не пиех вино или кока-кола,
когато бях бременна с Теди. Нито кафе, не пушех.
Щеше ли да спреш лекарствата за диабет?
Не е същото.
Изглежда, че водим разговор, но не е така.
Трябва да си пиеш антидепресантите.
Може да ги спреш и хормоните при бременността може да те защитят.
Но после може да не свършат работа.
Или да е нужно много време.
Не бива да рискуваме, нали?
Знам, че си много силна жена.
Искаш това да е достатъчно.
Но и да си силна колкото Херкулес,
ако паднеш в езеро и не можеш да плуваш,
ще се удавиш.
Но аз мога да плувам.
Когато бях в колежа, се мислех за поет,
защото излизах с поетеса.
Четяхме си стихове, преди да си легнем.
Една вечер приятелката ми прочете
тези стихове.
Силно ме впечатлиха.
Балонът на малкия ти брат пищи като коте.
Сякаш вижда
розов свят от другата страна, който иска да изяде,
и го хапе отново и отново.
Огромна кана,
мислеща за чист като вода свят.
Червени парченца в ръчичката му.
Разбрах, че и цял живот да се опитвам,
няма да напиша нищо толкова добро.
Това са последните стихове на Силвия Плат, преди да се самоубие.
Помня, че си казах:
как може човек, който вижда толкова живот и надежда в един балон,
да опече бисквити за децата си и да си пъхне главата във фурната?
Как е възможно?
Защото е знаела колко красота ще остави след себе си,
но болката била толкова силна, че нямала друг избор, освен да умре.
Нека почакаме.
Да почакаме ли?
Да.
Нека Теди порасне малко. Никой няма да те съди.
Никой няма да разбере.
Аз ще знам.
Джул, послушай го.
Миналия път имахме късмет.
Сърди ми се, ако искаш.
Мразя, като правиш така. Разрешаваш ми да ти се сърдя.
Ще ти се сърдя, ако искам.
И ти можеш да ми се сърдиш. - Не, не мога.
Нямам право да ти се сърдя.
Не ми остави тази възможност.
Постара се да е така.
Не е честно.
Честно? Наистина ли?
Да ти кажа ли кое не е честно?
Така си и мислех.
Хайде.
Ела.
Добре.
Наистина ли?
Да.
ДОБРОТО ПОБЕЖДАВА
Здравей. Един мъж от пазара ти донесе това.
Благодаря.
Добре.
Хубаво е, че се върна.
Хектор.
Няма нищо.
Всичко ще е наред.
Ще си родим още едно бебе и също като с Теди
няма да си спомняме света без него.
Или нея.
Ще е хубаво.
Да.
Хубаво е.
Хубаво.
И още две.
Здравей.
О, боже. Наистина ли?
Добре. Как е тя?
Чудесно. Още сега ще отида. Взех всичко, което тя поиска.
Да, това също.
До скоро. Обади ми се, ако има още нещо.
Добре. Обичам те. Чао.
Така.
Харесва ли ти?
Дърветата ли? Да.
Ще е тихо.
Ще свикнеш.
Дали собствениците са били щастливи?
Сигурно.
А ние щастливи ли ще сме?
Да.
Тук ще сме много щастливи.
Да.
Така мисля.
Белите дробове се развиват.
Сърдечната дейност е отлична. Десет пръста на ръцете и краката и...
Накрая, но не и по важност... Хайде, де.
Точно така. Да.
Да ви кажа ли пола?
Да. - Не.
Ще ви го напиша на лист хартия
и ще го видите, когато сте готови.
Или пък не.
За албума.
Ще се видим след месец.
Справяш се чудесно.
Тя също.
Благодаря, докторе. - Благодаря.
Десет пръста на ръцете и краката. - Да.
Здравейте.
Здрасти.
Два ягодови. - Да.
Два ягодови. - Два ягодови с бисквити.
Благодаря.
Рестото е за вас. Благодаря.
Да.
Да не я изпуснеш. - Защо бих я изпуснал?
Точно така. Това са моите големи и силни какво?
Мощните ми крака.
Гледайте как си мърдам...
Коя дума търсим? Благодаря. Как си мърдам...
Благодаря. Кое?
Готова ли си? Хайде, ела.
Погледни.
Какво прави тя?
СРЕЩА С ДЖУЛИ ДЕЙВИС
"Светът беше мрачен и сив, а Пинки се страхуваше.
Но и беше много смела.
Пинки се изкачи сантиметър по сантиметър до върха на кулата.
Пъхна си пръста в ключалката и я отключи.
И камбанката започна да звъни.
Въртележката се завъртя
и изведнъж се появи огромна дъга.
Небето стана синьо, тревата - зелена.
Появиха се розови, лилави, жълти и червени цветя.
Светът се изпълни с цветове.
И Пинки вече не се страхуваше."
Кой се страхува от тъмното?
Аз. - Страх ли те е?
Да. - Защо?
Чудовища. - Чудовища.
Какво правиш?
Мама казва, че всеки има чудовища в главата.
Когато моето чудовище се появи нощем,
трябва само да затворя очи и да му кажа да се махне.
И това помага ли?
Понякога. - Понякога.
На вашата възраст и аз се страхувах от чудовища.
Преди да си легна, гледах звездите през прозореца.
Избирах си звезда и си намислях желание.
Исках да имам най-добра приятелка,
която да ме подкрепя и да е до мен.
И да й споделям всичките си тайни.
Да ми помогне да убия чудовищата.
Отне ми много време да намеря най-добрата си приятелка,
защото тя не съществуваше.
Трябваше да я измисля.
И сега тя...
Винаги е до мен.
Знаете ли какво?
Защо всички не нарисуваме своите убийци на чудовища?
Какво ще кажете?
Когато бях малък, мислех, че в часовниците живеят елфи.
И от тях зависи дали работят.
Наистина ли? - Притеснявах се
какво ще стане, ако заспи, така че стоях буден,
за да може и елфът да не заспи и времето да не спре.
Каква голяма отговорност за малкия елф.
Да.
Бях странно хлапе.
Какво ще е бебето?
Сигурна ли си? - Да.
Да.
Не искаше да ти казвам.
Тогава ми кажи, ако е момче, и недей, ако е момиче.
Добре.
Момиче ли е? - Да.
Малко момиченце. - Да.
Здравей, момиченце. - Момиченце.
Ще си имаме момиче.
Не мога...
Не мога да имам дъщеря.
Не мога. Ами ако не ме харесва?
Ще те обожава. - Може да не хареса косата ми.
Ами ако не я хареса? - Ще й хареса.
Гласът ми. Ами ако не го хареса?
Ами ако мрази звука на гласа ми? Боже.
Джули, дишай дълбоко.
Аз... - Погледни ме.
Това е прекрасно. Удивително е.
Хей, хей.
Джули, всичко е наред.
Няма страшно. Погледни ме. Всичко ще е наред.
Хайде, дишай дълбоко.
Всичко е наред. Няма нищо.
Всичко ще е наред.
Кажи му какво стана в парка днес.
Аз... - Кажи му, Джули.
Мисля, че му отдава твърде много значение.
На мен ми е лесно, така ли? Само се тревожа дали тя е добре?
И нямам представа, защото се преструва много добре.
Но за секунда днес видях...
Не успя да се престори и знам, че не е добре.
Не е добре. - Аз...
Емоционална съм, защото съм бременна. Мисля, че е нормално.
Не говори така. Недей. Не лъжи.
Моля?
Не съм аз тази, която лъже.
Какво значи това? За какво лъжа?
За какво лъжа?
Защо ме обичаш?
Погледни ме.
Всичко, което искаш, е да ме гледаш в очите,
а сега се отдръпна?
Защото е страшно, нали?
Казах ти го.
Казах ти, че ще се отдръпнеш. Предупредих го.
Ако ме види, ако разбере колко съм грозна,
щеше да извърне поглед.
И бях права.
Значи ти си лъжецът.
Защо не се опиташ да му кажеш какво стана онзи ден, Джули?
"Чао-чао, влакчета."
Готов ли си? На три кажи "чао-чао, влакчета".
Когато остана сама, се страхувам, че нещо лошо ще се случи с Теди.
Кажи "чао-чао, кухня". Чао-чао, кухня.
Когато го храня, се страхувам, че ще се задави.
Благодаря ти. Да.
Ако видя човек с чай или гореща вода, се страхувам, че ще го залее
и ще пострада, защото не съм го защитила.
Събрахме всичко, готови ли сте?
Само минутка.
Добре.
Ще те чакаме долу.
Когато го къпя, си мисля: "Ами ако се удави?
Какво ще стане, ако за секунда го изпусна от поглед и се удави?"
Когато се сетя как ме гледа
с големите си очи, изпълнени с доверие,
все чувам:
"Ще се провалиш.
Няма как иначе".
И мисълта, че ще се проваля с него...
Казвам си, че всички се проваляме.
По един или друг начин.
Всички ще умрем.
Онази сутрин знаех, че сестра ти ще дойде,
и си казах: "Просто го направи.
Луси ще дойде. Ще се погрижи за него.
Направи го сега, преди да размислиш.
За него ще е по-безопасно, ако те няма".
Само ти можеш да изгориш от лампа.
Имаш ли минутка?
Пак ли?
Моля те. - Аз...
Няма какво повече да кажа. - Само за секунда.
О, боже. - Добре.
Глория Стейнем нямаше да боядиса стаята на дъщеря си в розово.
Но тя не е имала деца.
Да, но дали розовото е прекалено за нея?
Може би ще е мъжкарана и розовото ще я депресира.
Че не е достатъчно розова.
Мисля, че ще й съсипеш живота. - Говоря сериозно.
Това е много важно. Не мисля, че вярвам в розовия цвят.
Има ли такова нещо въобще?
Итън. - Съвсем сериозен съм.
Сериозен съм всеки път, когато го обсъждаме.
Не е толкова честно.
Толкова често е.
Знаеш ли какво? Оценявам търпението ти, наистина.
Добре, хрумна ми нещо.
Затвори очи, протегни ръка и избери цвят.
Хайде.
Посочи го!
- Добре!
Какво се падна? Корал. - Корал.
Корал.
Чудесно. Ще купя осем литра.
И ако не ти хареса, ще го пребоядисам.
Става ли? - Да.
Хайде да облечем Теди и да отидем.
Нормално ли изглеждам?
Не прекалявай.
Фукльо.
Много е сладко. Благодаря.
Моля.
Не се тревожи. Ели е много мила с него.
Знам.
Хайде, стига.
Благодаря. Гледай топката.
Студен чай?
Да, благодаря.
Не.
Защо? Нищо няма да ти стане.
Имаш нужда от кофеин.
Завиждам ти. - Да.
С Ник няма да имаме повече деца и това има някои предимства.
Край с памперсите...
Но ми липсва да имам бебе.
Липсва ми чувството, когато кърмя.
Обожавам го.
Мислиш ли, че ще кърмиш?
Безопасно ли е? Можеш ли да кърмиш?
Сигурна ли си?
Не те съдя. - Ако той...
Не те съдя.
Луда ли си? Просто казвам...
Да. Абсолютно. - Така е.
Теди!
Извинявай. Моля те, внимавай.
Хайде, ела.
Всичко е наред.
Добре ли си?
Да. Да си вървим.
Добре. - Хайде.
Съжалявам, скъпи.
Извинете. Хайде, ела.
Знам, че не съм добре и се нуждая от лекарството.
Но сякаш ще я предам.
Много хора са отгледани с изкуствено мляко и обичат майките си.
Нали?
Ще си страхотна майка.
Независимо дали я кърмиш или не.
Не знам как да я накарам да ме обикне.
Или да се чувства в безопасност.
Каква цена ще трябва да плати за това, че съм й майка?
Понякога затварям очи и си я представям
как тича през поле с цветя с малка бяла рокля,
с отворени ръце и си казвам: "Ето това искам да й дам".
Искам да може да се смее, без да се страхува.
Но се замислям:
"Как ще я науча,
щом аз не го умея?
Не помня какво е
да се смееш така".
Здравей, приятел. Мина много време.
АКО ГО НАМЕРИТЕ, ВЪРНЕТЕ ГО НА ДЖУЛИ.
КАЖИ МИ КОЛКО ДАЛЕЧ ОТЛЕТЯ.
Ще ми изпееш ли песен за лека нощ, татко?
"Нощно цвете", нали?
Ела тук.
Може ли да си пожелая нещо?
Разбира се.
Какво си пожела?
Винаги да ме обичаш.
Миличка.
Не бива да си хабиш желанието за това.
Винаги ще те обичам.
Здравей, Роузи. Хайде, да си лягаме.
Роузи.
Здравей, Роузи.
Значи може да си пожелая нещо?
Защо го направи? Кажи ми, защо го направи?
Погледни ме! Да не мислиш, че това боли?
Хей.
Трябва да хапнеш.
Хайде. - Той легна ли си?
Да. - Добре.
Легна си. Приготвих ти вечеря.
Направих всичко.
За какво се разказва книгата?
Докъдето си стигнала.
Приготвих ти пикник под луната. Хайде, разкажи ми.
Това ми е любимо.
Направи ми чудесни палачинки.
Благодаря. Гордея се с тях.
Добре. Историята се казва "Пинки Тинкърбинк спасява звездите".
Харесва ми.
Така ли? - Да.
Навремето имало едно звездно чудовище.
И започнало да краде звездите от небето. Една по една.
Вземало ги и ги слагало на гърдите си.
Събирало ги в тялото си и те светели много ярко от корема му.
Нашата героиня, малкото момиченце Пинки Тинкърбинк...
Тинкърбинк.
...била много тъжна.
Защо?
Защото звездното чудовище крадяло звездите.
Как щяла да си намисля желания?
Искала да измисли как да върне звездите на небето.
И си казала:
"Крушките светят като звезди, нали?"
Затова развила всички крушки у дома
и ги хвърлила в небето, но те паднали обратно на земята.
Отново се замислила
и се сетила, че диамантите светят като звездите.
Извадила всичките диаманти от короната си,
взела прашката си
и ги изстреляла в небето.
И те стигнали по-далеч от крушките.
Но не било достатъчно.
И паднали обратно при нея.
Пинки пак се замислила.
"Лимони. Жълти са като звездите."
Но лимоните са много тежки.
Затова...
Намерила една духалка под купчина листа
и започнала да я пълни с лимони.
Започнала да изстрелва лимоните, защото духалката била много мощна.
Лимоните полетели в небето и стигнали по-далеч от диамантите.
По-далеч от крушките, но не достатъчно далеч.
И започнали да падат върху Пинки.
Не знаела какво да прави,
защото нямала как да си пожелае нещо,
не само за себе си, но и за всички деца. И за големите деца.
Без звездите светът щял да е мрачен и безнадежден.
Какво си пожелала?
Джули, когато си готова, искам още един силен напън.
Добре. - Давай.
Не спирай.
С всички сили.
По-силно. Хайде, не спирай. - Давай, мила.
Напъвай. - Хайде.
Какво?
Справи се.
Тя добре ли е? Добре ли е?
Да, добре е. - Чудесно.
Не беше толкова зле, нали?
Съвършена е.
Прекрасна е.
Съвършена.
Толкова е съвършена.
Всичко свърши.
Мама ще се справи заради теб.
Да.
Хапни си, миличка.
Няма нищо лошо да я храниш с шише.
Ах, бебетата.
Толкова са доверчиви, когато се родят.
Помня, че когато ти се роди...
Погледна ме,
сякаш знам всички отговори.
Помня, че си казах, че си много смела,
щом мислиш така.
Джул.
Съжалявам, че не знаех всички отговори.
Знам, мамо.
Но ти ги знаеш.
Винаги си ги знаела.
Това беше грешката ми.
Потърсих отговорите от теб.
Но ти можеш да се справиш.
Можеш.
Всичко ще е наред с нея.
И с теб.
Дори и аз ще се оправя.
Знаеш ли колко много вдовци искат да се оженят повторно?
Обичам те, мамо.
И аз, миличка.
Водя баткото, който иска да се запознае с малката си сестричка.
Здравей.
Това е малката ти сестра.
Трябва да я защитаваш, батко.
Ще можеш ли?
Разбира се.
Искаш ли да я пипнеш?
Искаш ли да пипнеш бебето?
Кажи "здрасти".
Ела тук. - Ето я.
Донесохме ти балон. - Кой е това?
Така. - Сега ще ви снимам.
Добре.
Днес е 9-ти октомври 1995 г.
И току-що посрещнахме нов член на семейството ни.
Това е Рейчъл.
Радва се, че е тук. - Здравей.
Тежи 3,43 кг. - 3,43 кг.
3,43 кг. - Ще порасне.
Роди се в 21:48 ч. - 21:48 ч.
Ще кажеш ли "Здравей, Рейчъл"? - Извинете.
Време е за къпане.
- Теди, да отидем да гледаме.
Хайде. - Да, върви при баба.
Ще я сложа вътре.
Тя спи.
Всичко ще е наред.
Спи. - Виж бебето.
Спи. - Виждаш ли бебето?
Виждаш ли я? - Приятно къпане, бебче.
Това е малката ти сестра.
Не е ли прекрасна?
Благодаря.
Веднага се връщаме. - Добре.
Изпи ли си лекарството?
Не. В чантата ми е.
Но няма да го пия.
Само за шест седмици.
Спрях го за девет месеца, какво са още шест седмици?
Обещавам, че ще го пия. - Джул.
Ще го пия. Аз...
Знам, че ще изпитвам напрежение.
Ако започне да надделява,
ако изгубя контрол, лекарството ще е до мен.
Ще е до мен и ще го изпия.
Обещавам. Знам, че не бива, но така трябва.
Не, не бива.
Няма пак да тръгнем по този път.
И обещанието ти не означава нищо.
Остави детето ни само в столчето.
Сега ли трябваше да го кажеш?
Не се опитвай да ме изкараш лошия.
През последната година съм повече от внимателен,
за да спазя моята част от сделката.
Не е честно, че го спомена сега.
Не ми говори за честно. Не става въпрос за теб!
Не става въпрос за теб, а за тях.
Да.
Сега доволен ли си?
Отивам при тях.
Итън.
Не мога да го пия.
Просто не мога.
Ако изгубя контрол, добре.
Обещавам.
Проверявай под езика ми. Просто не мога.
Нали взе другия пастел? Ще ми дадеш ли този?
Много е красиво.
Хубаво рисуваш.
Ами този цвят? Искаш ли го?
Мога да ти го дам.
Добре.
Къде е голямото момче?
Здравей. - Здравей, приятел.
Тя спи. - Да.
Изглежда страхотно.
Това ли са новите неща? - Някои, да.
Още един балдахин? - Да.
Това ли е звездното чудовище? - Личи ли си?
Страшно е. - Злодей.
Няма звезди.
Няма. Но не се тревожи, сега работя по щастливите моменти.
Да, покажи ми. - Още не. Изненада е.
За по-късно.
Добре.
Трябва да вървя. - Да.
Чао.
Чао, приятел.
Приятна работа. - Чао.
Всичко е наред.
Нали?
Да. - Не се тревожи.
Добре, чао.
Спри да се тревожиш. - Добре.
Приятен ден на работа. - Чао.
Чао, татко.
Мисля, че баба идва.
Това баба ли е?
Баба ли е?
Баба ли е? Баба дойде.
Хайде.
Идвам, мамо.
Бавно и внимателно.
Мамо, идвам.
Браво, добре.
Здравей.
Здравей, Теди. Здравей, малкият.
Няма ли да кажеш здрасти на баба?
Поиска да си дойде у дома.
Нали не се съгласи? Нали?
Не му отказах.
Бъди мила, Джул.
Нямаш друг баща. - Да.
Виж. Ела тук, миличък.
Това е дядо ти.
Здравей.
Майка ти каза, че търсиш бояджия.
Гледката е точно като от старата ти стая.
Помниш ли ги?
Да, разбира се.
И ти имаше такива.
Не бива да диша изпаренията.
Латекс е, не е опасно.
Мамо? - В стаята на Теди сме, но почакай.
Още не сме готови. - Добре.
Това е птица. Самолет!
Това е Супермен!
Погледни се!
Обичам те. Изглеждаш прекрасно. - Страхотно.
Изглеждаш чудесно.
Ела. - Майка ти обичаше Хелоуин.
Ще се преоблечем. - Какво има?
Трябва да я преоблечем. - Искаш ли помощ?
Ще помогна на татко. - Добре.
Здравей, моето момиченце.
Да, обичам те. Ще ми помогнеш ли?
О, боже.
Красив цвят.
Надявам се.
Нека ти помогна.
Вземи лентата
и я дръж така.
Добре.
Така. Точно така.
Човекът в бояджийския магазин каза, че валяците са без власинки,
но никога не е така,
а не искаме власинки по стените.
Хайде, вземи го.
Сега, както те бях научил...
Просто...
Постави,
намажи
и разпръсни.
Добре.
Всеки път е идеално.
Точно така.
Браво.
За бога, ужасно съжалявам.
Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Това е твое. За теб е.
Пук.
Колко са големи.
Няма повече.
Мама трябва да отиде за още.
Всичко е наред. Хайде, ела.
Искаш ли мляко? Искаш ли?
Добре.
Хайде. Дърпаш ми косата.
Добре, добре.
Хайде, миличка.
Какво искаш?
Какво искаш? Какво?
Да, знам. Опитвам се, опитвам се.
Всичко е наред.
Ще ти дам шишето.
Теди, тук съм.
Ей сега, идва.
Почакай. Идва.
Къде греша?
Тук съм, Теди.
Хайде.
Моля те, спри да плачеш.
Вече пусна всички камъни.
Пусна ги.
Може да ги вземеш.
Хайде.
Здравейте. - Пусна ги... Здравей.
Виж, това е татко. Ето го.
Рано си идваш.
Здравей. - Ето го.
Как си? - Добре.
Добре? - Да.
Стаята й изглежда чудесно. - Супер.
Избрахме хубав цвят. Много е красива.
Ще й хареса. - Добре.
С този приятел имаме много важна работа.
Искаш ли да дойдеш? Ще хапнем пица.
Не, забавлявайте се по мъжки. А ние - по женски.
Добре. - Приятно изкарване.
Ще се върнем след час. - Добре.
Чао.
Обичаме ви.
Пинки Тинкърбинк и майка й бяха най-добри приятелки.
Ходеха заедно в парка.
Печаха сладкиши.
Обличаха се смешно.
Но един ден майката на Пинки се разболя
и вече не можеха да си играят.
Всяка нощ Пинки гледаше звездите и си пожелаваше майка й да оздравее.
Но малко по малко звездите започнаха да изчезват от небето.
А майка й не се подобряваше.
Една нощ Пинки погледна през прозореца
и всички звезди бяха изчезнали.
Желанието й нямаше да се сбъдне.
Този ли?
Или този?
Вълшебният пръст на Пинки я засърбя.
Тя се замисли, замисли се много дълбоко.
Пинки каза на майка си: "Трябва да върна звездите на небето.
Но не знам как".
Мисля, че ще е този.
Какво ще кажеш?
Ще започнем оттук. - Разбира се, сега идвам.
...две и 15/16-ти
и старт!
Назад ли?
Добре.
Мама те обича, миличка.
Няма нищо по-забавно от това да се изцапаш.
Да, благодаря за мръсотията.
ЧУПЛИВО
И Пинки победила звездното чудовище и върнала всички звезди на небето.
И децата от цял свят пак могат да имат желания.
Нали така?
Краят е много хубав.
Наистина ли? - Да.
Какво си пожелала Пинки?
Пинки ли?
Да.
Това.
Това е всичко, което е искала.
Здравейте, търся Рейчъл Дейвис Нейтън.
Татко. - Току-що роди.
Здравей. - Здрасти.
Почакай да я видиш.
Виж кого намерих.
Здравей.
Поздравления, дядо. - Поздравления.
Дай го на сестра си.
Почакай.
Как се чувстваш?
Добре.
Здравей.
- Вълнува се да се запознае с теб.
Аз също.
Здравей.
Да, знам.
Заповядай.
Здравей.
Благодаря.
ПИНКИ ТИНКЪРБИНК СПАСЯВА ЗВЕЗДИТЕ
ЗА РЕЙЧЪЛ И ТЕДИ И ЗА ИТЪН
Миличка, понякога облаците скриват звездите,
а понякога слънцето свети по-силно от тях.
Понякога се крият зад луната.
Дори и да не ги виждаш, винаги са там.
Също като мен.
Дори и да не ме виждаш,
любовта ми винаги е с теб.
През 1995 г. следродилната депресия рядко се обсъжда и диагностицира.
Днес знаем, че една от всеки пет майки страда от нея,
но много от тях се срамуват да кажат как се чувстват.
Ако сте сред тези жени, не сте лоша майка и не сте сама.
Следродилната депресия е лечима. Моля ви, потърсете помощ.
Джули пропусна толкова много.
ЗА БРАЯН, САМИ И АНИ
СКРИТИТЕ НЕЩА В ЖИВОТА
Превод на субтитрите: Владислав Иванов