Татко! Моля те!
Винс Крос. Тук съм да взема Рут Слейтър.
Двадесет. Четирдесет.
Това е планът. Прочети го. Само така няма да се върнеш там.
Твоите лични десет божи заповеди. Без наркотици, алкохол, барове и дискотеки.
Без огнестрелни или други оръжия.
Не можеш да имаш нищо общо с хора с криминално досие.
Никакви престъпници.
Винс Крос, отворете вратата.
-Някакви въпроси? -Не.
Здрасти, Катрин, аз съм.
Може ли да се обадиш на мама и да ме отървеш от нея?
Казах й, че си на репетиция, но не знам кога ще се усети...
Освобождаването ти променя ли условията на заповедта за ограничаване на контактите? Да или не?
Не.
Можеш ли да се свързваш със семейството на жертвата? Да или не?
Не.
След няколко седмици безцелно гледане в тавана,
на някои хора им се приисква да поискат прошка.
Нямам какво да им кажа.
Най-важното нещо за да успееш е да си намериш работа.
-Или имаш работа, или си търсиш работа. -Имам си работа. Дърводелство.
[Vince] Хмм.
Добре, но ако не успееш с дърводелството, имам приятел в обработката на морска риба.
Мой човек е, казва се Стан. Взима хората, за които отговарям на пробен период.
Не, благодаря.
Вземи визитката.
Изглежда си мислиш, че имаш план за всичко след освобождаването, така ли?
Сътресението на мозъка е от въздушната възглавница.
Но съм наред. И никой не пострада сериозно.
Освен ти.
Взимаше ли си редовно лекарствата?
-Да, тате. Божичко! -Хей.
-Катрин. -Съжалявам, мамо.
Няма нужда да се извиняваш.
-Не исках да те притеснявам. -Не се притеснявай.
Какво знаем засега?
Има счупено ребро, извадено рамо и сътресение.
Когато те изпишат от болницата, трябва да останеш с нас за известно време.
-Не, татко. Добре съм. -И аз мисля, че е добра идея.
Рециталът ми наближава.
Ами ще мислим за това когато му дойде времето.
Може да се упражняваш вкъщи.
Добре дошла в новия си дом.
Ще се срещаме тук всеки вторник в 11 сутринта, без изключения.
Благодаря, че ме докара.
Продала си нещата ми! Наложи ми се да ходя пеша до центъра!
Работехме заедно с месеци.
- Такава лъжкиня си. -Трябва да си платиш наема.
-Мислиш, че си по-добра от мен ли? -Рут Слейтър?
-Последвай ме. -Майната ти!
Разсписанието на автобусите. Винаги закъсняват.
Правилата тук са прости.
Без побоища, кражби, вандализъм.
Хайде, ставай.
Тук е душът. Имаш 10 минути.
-За всичко останало използвай преценката си.
-Искаш ли да удариш едно? -Вал, знаеш правилата.
Дами. Новата ви съквартирантка, Рут.
Сами може да се представите.
Ще те оставя да се оправиш.
Ей, глупчо.
Просто ще оставим нещата така ли?
20 години от живота на татко,
и тази кучка я пускат по-рано за добро поведение?
Как така? Мислиш ли, че татко щеше да иска това?
Откъде да знам какво би искал татко, Кийт?
Какво е това? От стрес ли?
Лекаря ми предписа някакво лекарство.
Ще отшуми.
Хей.
Така и така няма какво да направим.
Мислех си аз и ти, с няколко бейзболни бухалки.
Да, това ще реши всичките ни проблеми... и после какво?
Хайде, де.
Бях пред затвора.
Видях я как излезе.
Слушай, трябва да се откажеш от това.
Няма ли да ми помогнеш?
Не, няма Имам семейство. Имам малко бебе.
Отседнала е в Чайнатаун.
Хей!
-Ами татко? -Слушай ме!
Трябва да зарежеш тази работа.
-Ехо. -Хмм.
Не знам дали проблема е в мен, но тези есета стават все по-зле и по-зле.
-Повелителят на мухите? -Ахам.
Ето този ученик пише как Пиги била превърната в "изкупителна жертва".
Казаха, че е задремала преди да мине на червено.
Просто е била разконцентрирана.
Мислиш, че е съвпадение ли?
Писмото за освобождаването й ли? Няма как Катрин да го е видяла.
Ами просто... случи се в същия ден.
-Ами ако тя се опита да намери Катрин? -Не може.
И беше злополука.
Нямаше нищо общо с Рут Слейтър.
Слейтър. Телефона.
Ало.
-Ало?
Убиец на полицаи!
Не ми пипай нещата!
-Лайно такова.
Изчезвай оттук.
Кийт?
Не знам дали ще успеем да отидем.
Трябва да намерим бавачка.
Какъв подарък се взима на някой, който се пенсионира?
Въдица или нещо такова?
Чакай малко. Стийв.
Тати отива на работа.
Така че...
Глупаво, нали? Имам предвид...
Колко пъти трябва да ти повтарям, че къщата вече не е ваша.
Проклетата къща е наша!
Не, вече е собственост на банката!
Ако престъпиш прага ми, заклевам се, че…
Заклеваш се, че какво ще направиш?
Добре, искам всички да се успокоят малко.
-Какво ще направиш, Рут, а? -Кейти вътре ли е?
Какво ще направиш?
Рут!
На кой беше идеята?
Можете или да ми кажете истината, или сама ще разбера. Вие решете.
За рампата ли?
Добре. Знаете какво според мен трябва да направите.
-Без съвети! -Добре.
Аз го направих.
-Как го направи, Райън? -Просто го направих.
Издърпах дъските и ги поставих върху тухлите.
Ъъъ, г-жо Инграм?
-И двамата сте наказани. -Какво?
-Не е честно. -Казах ти, че бях аз.
Тези талпи са по 30 килограма. Това е работа за двама души.
Г-жо Инграм, искате ли да хвърлите едно око?
Мхмм.
Тръпки да те побият.
Хората слагат детски обувки в стените за да ги пазят от зли духове.
Остави ги там. Някой нарочно ги е сложил.
Обичам ви.
-Чао, скъпа. -Чао, скъпи.
Кой си го получи?
Той я обича. Не знаеш какво говориш.
Запознали се на плаж на Мауи.
Не, смееха ти се като излезе от стаята.
Сериозно ще загубим сделката.
Ако не се стегнеш.
Присмиваха ти се когато си тръгна.
Хей!
Натискай, човече... Давай, давай, давай!
-Ела тук, хайде... -Ей, ей... успокой се!
Побързай, човече!
Не знам какво да ти кажа.
Пише, че почвам днес, втора смяна.
Не.
Нося си сертификата по дърводелство. Една година съм работила и заварки.
Нямам нужда от къщички за птици и знаци "Стоп". Разбра ли?
Някой ти се обади или дойде лично
във времето между което имах работа и после нямах?
Добре.
Е, хайде, де. Покажи още малко.
След 2 часа работа - почивка. След 5 - обяд.
След още 2 часа - още една почивка.
Ако трябва да напуснеш поточната линия за да отидеш до тоалетна, няма проблем.
Но задължително кажи на някой къде отиваш и колко време ще се бавиш.
Тук в работната зона, винаги се оглеждай, разбрано?
Всичко е остро. Всичко е тежко.
Всичко може да те нарани. Бъди нащрек.
Ето тези хора ще ти помогнат. Добре дошла в нощната смяна.
Хей.
-Говориш ли английски? -Да.
Това е Магда. Аз съм Блейк.
Просто прави каквото ние правим.
Ехо. Искаш ли да те закарам донякъде?
Сигурна ли си?
Изглеждаш премръзнала.
Ще се видим утре.
Ей. Вътре си повече от 10 минути.
-Какво по дяволите!
-Побързай!
-Другия път ще те изкарам насила!
Джон.
На двора ни има някаква жена.
Знаеш ли коя е?
-Няма да напуснем, няма да напуснем, Мак. -Да, чух те.
Знам, че баща ви не би искал да загазите още повече.
Глупости, Мак.
Просто искам да помислиш за сестричката си.
Имам оръжие и заклевам се ако някой от тях влезе в къщата ще го използвам.
-Остави ме да ти помогна -Недей...
Може да дойдете вкъщи.
Момчетата ще спят в мазето. Ти и Кейти ще спите в тяхната стая.
-Никъде няма да ходим. Спри. -Бет ще се радва да останете.
Нали си наясно, че в момента в който изляза оттук ще ми я отнемат?
Никъде няма да ходим!
Разкарайте се от верандата ми! Никъде няма да ходим...
Здравей.
Мога ли да помогна?
Просто гледах какво сте направили с къщата.
Много е красива.
Наблизо ли живеете?
Ами аз… Аз просто работех по къщата преди.
Преди много време.
-Нанесохме се преди няколко месеца. -О, така ли?
-По освежаването ли се работила? -Не-не. Преди това.
Правех довършителни работи.
Ами, вградени мебели и бюфета, такива неща
Бюфета в антрето ли?
И двамата страшно го харесваме.
Заради него жена ми се съгласи да вземем къщата.
Всъщност тя тъкмо го боядиса за да е в тон с интериора.
Сигурна съм, че изглежда прекрасно.
Ами, ако искаш може да дойдеш и да го погледнеш.
О, не... Не искам... не искам да ви безпокоя.
Няма да пречиш... В момента нищо не правим.
-Сигурни ли сте? -Разбира се.
Хайде...
Аз съм Джон Инграм между другото.
-Рут. -Рут, хайде ела.
Ами това е...
Мила, това е Рут.
Рут, Лиз.
Работела е по къщата. Всъщност, тя е направила бюфета.
Което е добре...
Иначе щеше да ми се наложи да купя някаква модерна мебел.
И да работя про-боно.
Познаваш ли семейство Балабан?
Ами..
Ами, била съм тук преди това, когато беше ферма...
Ооо...
Ами, защото намерихме бебешки обувчици в стената.
Хмм.
Ами, аз... Не ги познавам.
Наоколо ли живееш?
Преди... заедно със сестра ми.
А сега къде живееш?
Ами... в Сиатъл.
Рут!
- Мамо. Лаптопа долу ли ми е?
-Кой трябва да знае къде е? -Виж в хола.
О, не осъзнах колко късно е станало. Трябва да тръгвам.
Но благодаря ви много, че ми разрешите да видя прекрасния ви дом.
Къде си паркирала?
Ооо, ще хвана автобуса. Ако тичам ще го хвана.
Рут, спри, дай ми минутка.
Става тъмно, ще те закарам.
Не помниш ли хората за които си работила?
Аз... не ги помня.
-Наистина ли? -Беше толкова отдавна.
Адвокат ли си?
Да. Как разбра?
-Про боно? -А, да.
Какво право практикуваш?
Фирмено.
Понякога се занимавам и с фондове.
Хмм.
Ами...
Всъщност аз търся някой, който се занимава със семейно право
и не знам дали познаваш някой, който...
Какво ти трябва?
Виж, знам, че лъжеше, откакто каза "здравей".
Когато хората имат нужда от адвокат, просто се обаждат на някой.
Нещо не е наред.
Рут.
Какво става?
Живеех в тази къща с малката ми сестричка.
когато родителите ни умряха.
Сестра ми влезе в системата.
Осиновиха я и тогава я видях за последно.
С години й писах и, нали знаеш... не съм...
Никога не ми отговори и не знам... Не знам дали все още е жива.
Но не исках да притеснявам семеството ти с всичко това.
Виж, системата за осиновяване е...
Ами може да бъде доста тежко.
Виждал съм го преди.
Хмм.
Но вие сте направили... наистина чудесен дом.
-Благодаря. -Наистина красив.
Благодаря, че ме закара.
Рут. Рут. Виж...
Това, което се опитваш да направиш е сложно. Ще се опитам да ти помогна.
Вземи.
Обади се в кантората ми.
Добре, благодаря. Благодаря много. Наистина.
Обади се, ако се сетиш за нещо.
Ооо, може да спра до магазина Искаш ли нещо?
-Мамо, хладилника е препълнен. -Ще ме няма за не повече от час.
-Пиши ми ако имаш нужда от нещо. -Нямам нужда от нищо, благодаря.
Все едно съм бомба, която трябва да се обезвреди.
Ще им мине. Дай им малко време.
Мерси.
Знаеш ли, чули са те, че не си спала снощи.
Трябва да почнеш пак да си пиеш лекарствата.
Не мога на свиря, когато ги взимам.
-Но благодаря ти, че не им казваш. -Естествено.
Но, да знаеш, че никой от нас не може да усети разликата.
Дам, защото всички сте глухи.
Но трябва да се наспиш.
Отново ли имаш кошмари?
Понякога.
Откъслечни спомени...
Както обикновенно.
Спомняш ли си нещо?
Имаше музика.
И една жена, близо до мен, но не мога да видя лицето й.
Не знам каква ми е била.
Може би някой в дома за деца.
Да.
Знаеш ли, може да проверим.
-Да видим дали някой...-- -Не, не искам.
Защо?
Защото вие сте моето семейство.
Да, но не си ли поне малко любопитна? Не искаш ли да знаеш повече за миналото си?
Ами, не... нямам нужда от доказателство, че съм по-нестабилна от теб.
Добре, де, не се ядосвай.
Извинявай.
-Ехооо. -Горе съм.
Здравейте. Мога ли да ви помогна?
Да, ами... минавах и чух, че работите.
Реших да мина да видя дали имате нужда от помощ.
Съжалявам, неправителствена организация сме.
Така, че не търсим работна ръка в момента.
Добре.
-Какво ще бъде? -Кухня за бездомните.
Комунален центрър. Работим с дарения.
Затова ми се наложи да уволня повечето работници.
Може би е за добро, че сте ги уволнили.
Като гледам им се е налагало да шмръкнат една линия
преди да им се прииска да се занимават с дърводелство.
Убеди се, че всичко е под прав ъгъл
или вратите ще увиснат.
Имаш ли някакви препоръки?
Дай ми малко време.
Ще ми плащат минималната заплата. Всъщност, почти минималната,
но ще е добре и за двама ни, пък и ще мога да развия уменията си.
-Да развиеш уменията си ли? -Да.
Мисля, че изглеждаш ужасно.
Нали ми каза да си намеря работа? Намерих си две.
-Дрогираш ли се? -Какво?
Изглеждаш ми малко изнервена. Добре ли си?
Този човек знае ли, че си била в затвора?
Не ме попита.
Защо е склонен да ти се довери?
Рамката на която си се облегнал... направих я за 45 минути.
По-добре кажи на шефа си за затвора.
Защо? Трябва ли да бъда бивш затворник където и да отида?
Не, ти си убиец на полицай където и да отидеш.
Колкото по-скоро го приемеш, толкова по-добре.
Как така ям бързо?
За това изглеждам толкова добре.
Добре, де... ще приключиш преди мен.
Не може на напускаш поточната линия...
Без да кажеш на човека до теб къде отиваш.
Ако ти се ходи до тоалетна, отиваш. Просто кажи на някой къде отиваш.
В работната зона трябва да си нащрек, разбираш ли?
Всичко е остро. Всичко може да те нарани. Бъдете внимателни.
Добре дошли в нощната смяна.
Винаги ли си искала да работиш в бизнеса с риби, или...
-Ооо, съжалявам.
Не знаех, че ще е толкова силно. Съжалявам, това е...
Знам, че звучи странно, но, всъщност, това е моята група.
Аз съм на барабаните.
Така, че не знам.... Върви горе-долу.
Харесва ли ти или...
Ами...
-Да. -Не ти харесва.
Ами, барабаните ми харесват.
Да.
-Тук ли живееш? -Не, това е втората ми работа.
Втора работа?
-Лека вечер. Всъщност, ден.
Ще се видим на поточната линия.
Здравей, Джон. Отново Рут се обажда.
Съжалявам, че постоянно звъня.
Просто искам да знам дали е изскочило нещо.
Амм...
Моля те, обади ми се... благодаря.
-Рут!
-По дяволите! -Мамка му!
-По дяволите, съжалявам.
-Извинявай, извинявай, извинявай -Какво по дяволите!
-Боже Господи -Съжалявам!
Какво правиш?
Ами викнах те. Не чух да отговаряш и...
-Не може да правиш такива глупости... -Аз, такова… Понички. Щях да...
-Не може да влизаш така -Съжалявам.
Какво искаш? Защо си тук?
Не можах да заспя, и си мислех за теб, как работиш тук,
и си помислих, че може би ще искаш да хапнеш понички и...
Съжалявам.
Не може да нахлуваш така в чужда собственост.
-Не може така. -Да, знам.
Мамка му. Аз... също така ти донесох това...
Ето това палто. Просто...
Ами, много е добро...
имам и по-малък размер вкъщи, ако това ти е голямо...
но това е доста по-добро...
Имам предвид, че твоето палто е доста зле...
И, не знам. Може само да го пробваш.
Донесъл си ми палто? Защо?
Аз, ами... за да ти е топло.
Искаш ли да го пробваш?
-Добре. Добре. -Да.
Аз ще почистя бъркотията.
Ей, доста добре ти стои...
По мярка ти е... позволи ми...
-Извинявай, просто... ето това е качулката...
Ами, аз...
Извинявай, няма нужда да го приемаш...
-Съжалявам, че те изплаших. -Няма проблем.
Съжалявам за поничките.
Успех със... ами…
Извинявай.
Джон, отново е Рут.
Не ти казах цялата истина.
Сигурна съм, че вече сам си разбрал това, което не съм ти казала...
Моля те, дай ми шанс да ти обясня...
Последните 20 години съм написала хиляди писма.
Направих всичко възможно да се свържа с нея по начина, по който системата ми налагаше,
но... никога не получих отговор.
Не искам да разруша живота й...
не търся втори шанс, просто...
Ами, аз, просто... Аз... просто искам да знам, че тя е наред.
Ако ти бях казала цялата истина, никога нямаше да ми предложиш помощ,
Знам, че това не ме оправдава, но наистина имам нужда от твоята помощ.
Ако можех само да… да поговоря с родителите й.
Моля те, Джон, тя ми е сестра...
Благодаря ти. Чао.
Ами... това е.
-Добро утро, Тайлър. -Добро утро.
Предимно на горния етаж ли работиш днес?
Да.
Познаваше ли семейството, което е живяло тук преди Балабан?
Уестовър. Добри хора. Те направиха камината.
Дъщеря им Рут ли се казваше?
Не. Това са Слейтър.
Беше много отдавна. Не ви ли разказаха за тях?
Ммм-хмм
О, Господи.
Бащата на Рут се самоуби.
Тя живееше сама в къщата със сестричката си.
Шерифа дошъл да ги изведе от къщата.
И тя го убила.
Как изглеждам? Смешно ли изглеждам?
-Г-н полицай, ще ме арестувате ли? -Да, защото се държите глупаво.
Брат ти предаде ли ти информацията, която му дадох?
Каква информация?
Намерих двата й работни адреса.
Единия е пълна дупка, на улица Саут Кинг, Шесто Авеню,
близо до парка в Чайнатаун.
Там е всеки ден, сам сама.
-Ще влизаш ли? Почнаха речите.
Беше приятел на татко. Поне се преструвай, че ти пука.
Какво по-дяволите правиш?
Това, което и ти трябва да правиш. Всички се опитват да се забавлят...
Да натискаш полицаите за Рут Слейтър.
-Ти луд ли си? -На никой не му пука какво ще направим с нея.
Няма никакво "ние".
Пък и ти нищо няма да направиш. Просто си говориш, както обикновенно.
Ти си този, който не прави нищо.
Ти не помниш какво беше, когато загубихме къщата. Вината е нейна.
Загубихме къщата, защото мама не спираше да пие.
А защо си мислиш, че пиеше?
Него също не го помниш. Аз го помня.
Но да, продължавай да живееш хубавия си живот, все едно нищо не се случило.
Не казвам, че нищо не се е случило.
Тя се разхожда на свобода.
Има работа и мъж до себе си.
Живее все едно нищо не се е случило.
Ти ми кажи дали това е честно.
Хей, какво правите момчета?
Най-накрая си намерихме бавачка. Не може ли да се позабавляваме?
Останах с впечатлението, че големия ми брат се грижи за това.
Голям си задник.
Просто си помисли.
Бяхте във вихъра си! Страхотно ги управлявахте!
Братле, издухах те на завоя! Просто не искаш да си признаеш!
Не, не, прав си. Беше перфектен!
Хей, скъпи.
Как можа да не ми кажеш?
-Мамо, взех завоя с пълна скорост!
Виж.
Когато разбрах истината, нямаше как просто така да поема случая й.
-Тя беше в къщата ни, децата бяха тук. -Така е.
Права си, трябваше да ти кажа, когато разбрах, съжалявам.
Когато убиец се промъква в кухнята ми, за да преживее отново момента...
Да... трябваше да ми кажеш. По дяволите, Джон.
Почакай малко.
Как така, "нямаше как просто така да поема случая?"
Днес тя дойде в кантората.
Не, не, не.
Лиз, тя не преживяваше отново момента на убийството. Тя е травмирана от случилото се.
Тя не е попаднала в в обикновенно спречкване.
Убила е някого хладнокръвно.
Минала е през затвора. Знаеш, какво това може да причини на човек...
Ако тя беше някой от черните ти синове
и беше минала през затвора при същите обстоятелства, знаеш,
че щеше вече да е мъртва.
Просто казвам, че е излежала присъдата си, не е създавала никакви неприятности...
Не говоря за правата й. Говоря, че тя ни излъга.
Да, но ако беше казала истината, знаеш, че никой нямаше да зачете правата й...
-Да, но това не й се е случило -Точно това й се случва в момента.
Да, но правата й няма да й бъдат отказани,
защото е лесно да намери добросърдечен адвокат като теб...
Не мога да ти кажа как да си вършиш работата,
но не искам да я водиш тук.
Пази се.
Внимавай!
Защо винаги закъснявате?
Все пак дойдехме. Не знам какво да ти кажа...
Ами можехте поне да ме предупредите.
Съжалявам, г-жо. Може ли да се разпишете?
Тъй като заради вас ще закъснея, може поне да ми помогнете.
Благодаря.
Какво правите тук?
Център за бездомни.
Какво още? Какво още? Добре...
Доста добра работа вършите тук.
Родителите Ви сигурно се гордеят с вас.
Ами...
Не знам. Мъртви са.
Виж, трябва да тръгвам. Но благодаря за помощта.
Тежко е... родителите ти да починат.
Ами, да, но животът продължава, нали така?
Виж, наистина оценявам, че ми помогна, но трябва да тръгвам.
Да. Съжалявам, не искам да те задържам.
Беше ми приятно да се запознаем.
Мамка му.
-Минута по-рано. -Но стигнах на време, нали?
Цялото това тичане ще те убие, Рут. Ела тук.
Разбрах, че си намерила адвокат.
-Какво мислиш, че ще постигнеш? -Това не те засяга.
-Така ли мислиш? -Да.
-Опитваш ли се да се свържеш със сестра си? -Имам правото да го направя.
-Не, загуби това право преди 20 години -Но тя ми е семейство.
Кръвта не ви прави семейство Избий си го от главата.
Не е случайно, че сестра ти не се е свързала с теб.
Ти си престъпник.
Всичко, което тя знае за теб е, че си убиец.
Най-вероятно я е страх от теб.
Остави момичето да живее живота си. Твоят живот започва сега.
Не преди 20 години.
На нея й е по-добре без теб.
Да, ще го изпия.
Благодаря.
Ехо, разхождам се из лекциите.
Рейчъл?
Току ще получих писмо от адвокатът, който представлява Рут Слейтър.
Какво става? Не можеше ли да се чуем по телефона?
Говорих с нея.
С кого си говорил?
-Рут Слейтър. -Господи, Стийв.
Говорил си с нея?
Знаеш ли, какво ми каза?
Каза ми "Животът продължава".
Ти беше прав.
Не е честно.
-Сериозно ли говориш? -Не и глупавия ти план.
Тя все още има сестра.
Нека й причиним това, което тя причини на нас.
Ако се замислиш, бонзай дървото е…
Ами то е просто дърво, което е получавало много повече любов, нали?
Много повече внимание. То е... Ооо. Ето ги.
Как си Пол? Как върви денят ти?
-Как сте? -Как си, Пити? Тове е приятелката ми Рут.
Ами, да, просто получава много повече внимание, нали... Не е диво дърво, сещаш ли се...
Бонзай е. Според ме затова... това е Пътят на Воина.
Ехааа. Виж...
Това са племенниците на Пати. Сещаш ли се, Пати от работа.
Боже, Пати… тя винаги изглежда все едно се мръщи за нещо.
Казвам й Намръщена Пати? Отива й, нали?
Винаги изглежда все едно някой й е изял обяда?
Така, де, това са племенниците й. Готини момчета са.
Всички в града ги познават.
Дядо им е бил първия полицай от азиатски произход.
Мда, нещо като полицай-герой.
Всички са го почитали. Така де... готини деца са.
Така, де...
-Да. -Заповядайте.
Страхотно.
Рут, нямаш представа какво те очаква, Рут, просто...
-Рут обожава групата ни. -Ахам.
Моли се отново да се съберем.
Трябва да го направим.
-Ами да, защо не? Да ви е сладко. -Мерси, Ники.
Защо не ядеш?
Добре ли си?
Рут, ако нещо те тревожи, може да ми кажеш...
Ами...
Рут?
Била съм в затвора.
Наскоро излязох.
Стига. Защо би казала такова нещо?
Излежах 20 години.
За какво?
Ами...
Шерифа. Местния шериф.
Убих го.
Случайно ли беше?
-Съжалявам -Да.
Разбирам.
Просто не мога, аз...
-Виж, съжалявам, аз...-- -Не. Разбирам.
Точно!
-Какво ще правим? -Нищо няма да правим.
Не може просто да го игнорираме. Наела е адвокат.
Закона е ясен по случая.
Ако доближи Катрин, се връща обратно в затвора.
Да, но тя иска да се срещне с нас.
-Не с Катрин. -Да, но няма да се спре дотам.
Какво добро би могло да излезе, ако тя отново стане част от живота й?
Особено сега.
Постъпихме правилно
-Всичко ли е наред? -Да, просто си говорим.
Винаги сме били наясно, че някой ден ще се стигне дотук.
-Да, но не сега. -Тя е вече възрастен човек.
Прекалено дълго чакахме.
Може просто да отидем и да чуем какво има да ни каже.
Може би би могла да ни сподели нещо, което би могло да помогне на Катрин.
А може и сама да се справи. Няма нужда да говори с убиец.
Отиди и я виж. Мислиш ли, че е готова за подобно нещо?
-Не. -Благодаря.
Но ние с теб сме.
Обади се на адвоката.
Иначе аз ще го направя.
-Джон?
-Баща ми е полицай, кучка такава! -Помощ!
Чух, че си се хвалила с това, което си направила.
-Баща ми е полицай, лайно такова!
Разкарай се от мен! Убийца на полицаи!
Разкарай се от мен!
Сега си държиш устата затворена, а?
Хей!
Изчезвай оттук. Никой не те иска!
-Добре, Пати, изкара си го, достатъчно. -Пази си гърба, кучко!
Обратно на работа. Стига толкова!
Чу ме! Пази си гърба!
Ще те докопам!
Добре, добре, обратно на работа.
Мамка му.
Рут. Рут.
Рут, може ли само да...
Нека ти помогна
така, че да не ти се налага да ми държиш подготвената си реч.
Издъних се. Трябваше да не привличам внимание.
Оказа се прав. Където и да отида съм убиец на полицай.
Следващия път не ме карай да сменям три автобуса
за да ми кажеш нещо, което вече знам, става ли?
Какво?
Мислех си, че можеш да смениш малко обстановката.
Ти сериозно ли?
Ако щях да държа реч, щях да ти кажа, че всички свършват като теб.
Стигат до момента, в който трябва да решат какво да направят,
защото светът няма нищо общо с това, което са си мислели, че е.
И всичко, на което те учи затвора, е да поемеш по път, който води обратно там.
Хората в затвора са същите, като тези навън. Абсолютно същите.
Въпрос? Искаш ли да си останеш такава, каквато си сега?
Доста добре те е нацелила. Не можа ли да го предвидиш?
И какво става с телефона ти?
Падна в локва.
Ясно. Лъскавия ти адвокат се обади.
Уредил ти е среща. Само с родителите.
Кога?
Откъде да знам. Обади се на адвоката си.
И се пооправи малко. Поне да изглеждаш, все едно те уча на нещо.
Добре, миличка, и помни - без наркотици днес.
До скоро.
-Приятен ден. -Чао.
Наслаждавай се. Ще се справиш.
Няма нужда да влизате вътре с мен.
Добре.
Обичаме те.
Не бяха длъжни да идват. Не го забравяй.
И ще се хванат за най-малкото нещо за да ти кажат "не".
Здравейте.
Рут, това са Майкъл и Рейчъл.
Помолиха ме да не споделям се теб фамилията им.
Седнете.
Добре.
Първо, бих искал да ви благодаря, че дойдохте.
Мисля, че ще е най-добре, ако всички сме възможно най-откровени.
Знам, че ситуацията и чувствата ви са комплексни,
и аз съм тук за да ви помогна.
-Добре. -И така...
Първо искам да кажа, че идеята за заповедта за ограничване на контактите с нея беше на съдията.
Не наша.
Катрин...
Катрин няма спомени от живота си преди нас.
Тя беше травмирана.
Сега е по-добре.
Разбира се, понякога изпитва трудности като всички, но...
Тя има възможности, които никога не би имала.
Много е талантлива.
Има добър живот.
Любящо семейство, стабилност.
За кого би могло да бъде добре да нарушим това?
Ние не знаем нищо за г-ца Слейтър,
освен това, че е била в затвора за убийство...
И разбирам, че се опитва да започне живота си наново, но...
Какво би спечелила Катрин ако се срещне с вас сега?
-Може ли да говоря? -Да.
Кейти...
Катрин…
Майка ми умря при раждането й, така, че аз я отгледах от бебе.
Татко не помагаше с нищо преди...
преди да се откаже. Просто се отказа.
Аз не се отказах. Никога. Никога не бих се отказала от Кейти.
Но животът не започва, когато си на 5...
Това са важни години...
Имате ли собствени деца?
Вижте, какъвто и да е бил животът й преди, сигурно е имало и добри моменти.
Но всичките са били заличени от това, което сте направила.
Наистина ли не ме помни?
-Не ви помни. -Не го вярвам.
Не вярвам, че не ме помни!
Знае ли за заповедта за ограничаване на контактите?
-Рут, успокой се. -Знае ли?
Знаете ли какво ми прави впечатление?
Че сме тук, защото вие го искате!
Не защото това е най-добре за дъщеря ни.
Може би ще е добре за всички
да сменим темата.
Имате ли други въпроси?
Спи ли добре?
Никога не спеше добре като малка.
Спи нормално. Знаете ли, аз...
Мисля си, че няма какво повече да си кажем.
-Недейте… Просто… -Рейчъл? Да тръгваме?
Изпращах писма до социалните служби.
Получавахте ли писмата ми? Кейти чела ли е поне някои от тях?
Всичко, което направихме, беше за нейно добро.
-Какво, по дяволите, сте направили с писмата ми? -Рут, успокой се.
Какво сте направили с писмата ми?
Изхвърлихте ли ги? Изгорихте ли ги?
Гледай ме в очите, когато ти говоря, кучко!
-Добре, това е достатъчно. Хайде Рейчъл. -Рут!
Изгорили сте писмата ми все едно не съществувам?
-Помолихте ни да дойдем и ние дойдохме. -Какво по дяволите?
-Ако имахте поне малко уважение...-- -Уважение?
Не ми говори за уважение. Прекарах 20 години в шибана килия
голяма, колкото дрешника ви, чакайки вест за нея!
Имало е причина да сте била в тази килия!
Какво ви дава право да се държите все едно не съществувам?
-Дръжте я настрана от нас! -Аз съществувам!
Иначе ще повдигна обвинения. Ще се върнете в затвора още днес!
-Аз съществувам! -Послушай го, той е прав!
Не изгорихме писмата.
Тогава й кажете за мен!
Рейчъл?
Мисля, че не мога да направя нищо повече за теб, Рут.
Мамка му!
Хей Рут.. Може ли да поговорим за 1 секунда?
Трябва да ти кажа нещо и след това ще те оставя на мира, става ли?
-Добре съм, нищо ми няма! -Не си добре.
-Добре съм! Ясно? -Ясно.
-Виж, аз съм бивш затворник. -Добре съм.
Аз съм бивш затворник.
Излязох преди година и половина.
Съжалявам, Рут. Просто ми дойде неочаквано...
Ти каза, каквото каза и аз просто замръзнах...
седях там като пълен задник и се мразя за това, което направих, но...
Пуснали са те условно, нали?
Не можеш да контактуваш с престъпници.
Мамка му, в нарушение сме само защото сме на едно и също място, нали?
Рут, трябваше да кажа на някого.
И мълвата е тръгнала.
Аз... съжалявам, Рут.
Съжалявам за всичко.
Ало?
-Какво искаш от мен? -Съжалявам.
Аз...
Обаждам ти се защото...
Прочетох писмата ти.
-Ти ли си? -Не, не е Катрин.
Съжалявам, съжалявам, съжалявам.
Може ли да се видим някъде?
Където ти избереш?
Номера на Кийт е. Знаеш какво да правиш.
Може и да ти върна обаждането.
Къде си по дяволите? Трябваше да ме смениш преди час.
Обади ми се.
Моли!
Здравей.
Извинете! Извинете!
Благодаря!
Бягаш от училище?
Да.
Често ли го правиш?
Ахъм.
Всички правим неща, които не трябва, но се връщаме в правия път, нали?
Да.
Искаше ми се да ходех по-често на училище.
Наистина ми харесваше.
Но малката ми сестричка беше много по-малка от мен и...
оставах вкъщи, и си играех на училище с нея.
Учех я да си връзва обувките, но ръчичките й бяха толкова малки...
Каква беше... каква беше сестра ти?
Живеехме във ферма, имахме кон, тя го кръсти "Сиренце"
Защото това беше любимата й храна.
Беше забавна.
Постоянно си мисля как ли изглежда сега.
Каква е станала.
Свири на пиано.
Много е добра.
Катрин не знае за теб.
Има само спомени.
Какви спомени?
Амм... мисля, че е време да си ходя. Никой не знае, че съм тук.
Добре. Всичко е наред.
Благодаря, че си поговорихме.
Ъмм...
Тя има рецитал този следобед...
В университетската зала от 4 часа
Може да я гледаш как свири
Здравей, Джон. Мога да видя Кейти.
Но не искам да прецакам нещата, така, че имам нужда от теб...
Имам нужда да ми се обадиш днес, става ли?
Добре. Благодаря. Рут е. Благодаря.
Къде е майка ти?
А?
Къде е майка ти?
-Ооо! Мамка му! Стийв?. -Стийв?
Мамка му!
Виж, Стийв.
Съжалявам, Стийв. Съжалявам. Моля те.
Стийв. Виж, аз просто...
-Гадно копеле!
-Спрете! -Майната ти!
Майната ви!
Съжалявам.
Сбърках, Стийв.
Стийв! Моля те! Моля те, не си отивай, моля те! Стийв, моля те!
Съжалявам!
-Ъм, тук съм да видя Джон Инграм, моля. -Добре.
Здравейте, г-н Инграм тук ли е?
Добре, благодаря ви.
Съжалявам, г-жо. Г-н Инграм е отпуска тази седмица.
-Мога да му предам съобщение. -Не можете ли да…
Опасявам се, че нямам връзка с него в момента.
Ехо. Ехо, баща ви тук ли е?
Ами, не. Замина.
-А майка ви тук ли е? -Да.
Трябва да говоря с нея. Може ли да я повикате?
-Отиди да я повикаш. Повикай я, моля те!. -Мамо!
Аз... Да. Добре.
Мамо? Една жена иска да говори с татко.
Мамо!
-Залегни! -Рут!
Взимам ключовете! Взимам ключовете!
Оо, не, не, не, не. Разкарайте се от къщата ми!
Влезте в къщата веднага! Как смееш да идваш тук?
-Трябва да говоря с Джон веднага. -Как смееш?
Ще си тръгна. Само ми кажете къде е.
Това не е наш проблем. Вече не си негов клиент.
Имам шанс да видя сестра ми,
просто искам да знам, дали мога да отида сама?
-Трябва ли той да е с мен? -Въобще не ми пука.
Взели са я от теб заради решенията, които ти си взела.
Вижте, не ми говорете за избори точно в момента, става ли?
Никой не те е карал да убиваш този човек или с лъжи да влизаш в къщата ни.
Добре, знаеш ли какво? Съжалявам, че ви излъгах.
Съжалявам за всичко, което се случи тук.
Прекарах половината си живот в затвора, така, че мисля съм изкупила вината си!
Била си в затвора! Време е да си поемеш отговорност за това, което се е случило.
Божичко! Нали казах, че аз съм виновна. Просто ми кажи къде е Джон?
Джон щеше да ти каже същото нещо, което ти казвам аз сега.
Пропусна възможността си! Пропусна я!
Когато Джон те погледне, вижда само някой, който заслужава втори шанс.
Аз не го виждам!
Виждам някой, който ще каже всичко, само за да получи своето.
Ти би направила същото за твоите деца!
О, не! Дори не се опитвай!
Не се преструвай, че всичко това е заради нея!
Точно така е! Аз просто я защитавах!
-Ти не си жертвата! -Казах, че аз го направих!
Така ли? Пълни глупости!
-Трябваше да направя избор... -Приеми го, ти си я травматизирала!
-Въобще не се прави, че става въпрос за нея! -По дяволите, казах, че аз го направих!
Тя беше само на 5 години!
Тя беше...
Мамка му.
Какво се случи, Рут?
Искам да помислиш за малката си сестра.
Имам оръжие в къщата и
кълна са в Господ, ако те влязат вътре, ще го използвам.
Разкарай… Къде отиваш?
Колко пъти трябва да ти кажа?
Ако се доближиш до вратата кълна се в шибания Господ…
Никъде няма да ходим! Никъде няма да ходим!
Кори, разкарай се от верандата ни!
Хайде, опитай!
-Хайде опитай, Кори, само опитай… -Рут!
Кейти? Хей Кейти? Кейти? Кейти? Кейти?
Не!
Кейти, Кейти, Кейти. Всичко е наред. Всичко е наред. Всичко е наред.
Аз съм виновна.
Аз го направих.
Мамка му.
В колко часа е срещата?
В 4:00. Няма да успея.
Гладна съм.
Знам. Храната идва. Сега ще дойде.
Ето, заповядай, миличка. Пълна порция.
Яж колкото ти се иска Колкото можеш да изядеш.
Кейти, съжалявам, че те накарах да го направиш.
Какво да направя?
Кейти...
Ще изляза за малко, разбираш ли?
Искам ти да останеш тук и да изядеш всичко, разбра ли?
Хей.
Хмм.
Кейти. Погледни ме. Погледни ме.
Каквото и да стане...
Аз винаги ще те обичам. Каквото и да стане, нали?
-И аз те обичам. -Знам.
Хайде, яж.
Влизай. Ще се видим вътре.
-Добре.
Здравей, тук съм.
Кейти знае ли какво си направила?
Моля?
Опрял съм пистолет до главата й!
Глупости!
Какво искаш?
А?
Харбър Айлънд. Пресечката на 16-та и Ландър.
Ела сама. Или ще й пръсна мозъка!
-Не смей да я нараниш!
Не я докосвай дори с пръст.
На теб какво ти пука?
"Животът продължава", нали така?
Всичко наред ли е?
Да. Тя не е тук. Но знам къде е...
ако може само да ме закараш и ще те оставя на мира.
-Сигурна ли си? -Да, не е далеч.
Какво правим тук?
Рут, какво става? Кажи ми.
-Някой е отвлякъл Кейти. -Какво?
-Тук съм. -Мамка му.
Мини през портала.
Мамка му.
Завий наляво. Върви към водата.
Има червен контейнер.
-Там съм. -Има една сива сграда.
-Какво? -Има сива сграда.
Виждам я.
Влез през вратата до микробуса.
-Тук съм. Пусни я. -Влез вътре веднага.
Влизай веднага!
На земята! Ето тук!
По дяволите, на земята веднага!
-Тя няма нищо общо с това. -Спри.
-Пусни я. -Казах на земята!
-Тя няма нищо общо-- -На земята, веднага!
Ето тук. За да може да гледаш!
Допускаш грешка.
Пусни я. Тя е невинна.
-О, сега ти пука, така ли? -Тя е просто едно дете.
И аз бях дете.
А сега ще гледаш как сестра ти умира.
-Не! Не! Не! -Татко ти, той...
Да не си посмяла да говориш за него!
Нигока не говори за него!
Той те спомена онзи ден...
Каза, че вие, момчетата, ще се ни отстъпите стаята си, за да има къде да останем ние.
Млъквай!
Татко ти беше мил.
Толкова много съжалявам Че ти го отнех.
Вече е прекалено късно!
Мислиш, че така ще се почустваш по-добре ли?
Но животът не продължава.
Млъкни. Млъкни.
Изоставяш всичко, което обичаш.
Толкова съжалявам.
Насам. Следвай гласа ми.
Ръцете горе!
Знаеш ли какво...
Обичам те. Обичам те. Обичам те.
-Добре! Хей! Не мърдай! -Долу на земята!
Долу на замята веднага!
Долу на земята веднага!
-Не мърдай! Сложете й белезници! -Не мърдай!
Ръцете горе. Дръж ги там.
По лице. Лягай долу!
С лице към земята. С лице към земята.
Давай, давай, давай.
Хайде! Ставай!
Извинете, колеги. Къде е Рут Слейтър?
Ето я тук.
Господа, тя е под моя опека.
Имам предвид, ако няма да повдигате обвинения, аз ще я поема оттук.
-Хайде, махнете й белзниците. -Освободете я.
Добре ли си?
Да.