НЕТФЛИКС представя
една *STOP-MOTiON* продукция
^създатели^
изгрява Робин Червеношийката
+ Татко Мишок
с Котката
и Свраката
Хайде, всички вие.
Какво откраднахте?
Имам бучка захар. - Аз - парче бисквита.
Взех нокът. - Опа.
Тате... При следващ набег, може ли да идем в къщата с...
Какво е това?
Оу, то е...
Вътре! Веднага!
Това е... То е...
Смешно-изглеждащо. Да го изядем?
Не! То е...
Ами то е червеношийка, мисля. - Здрасти, Робин*.
Може ли да я задържим?
Ами, може би.
Все пак, тя е само една малка...
Червеношийка.
Чакай.
Изчакайте.
Добре, тръгваме бавно...
Да! - Хей!
Ний сме на път да проникнем в къща.
Може да съм птица, но се вмъквам като мишка.
Е, какво ще задигнете довечера? - Може парче пай?
Нещо желирано, мисля. - А аз ще взема цяла коричка.
Ами аз пък ще отмъкна цял сандвич. Да.
Не можеш да отмъкнеш цял сандвич. - Как ще мъкнеш сандвич?
Ето така.
Надбягване до оградата!
Това ми беше в окото! - Не го прави.
Пип, ти си отпред. - Да.
Динк, не влачи опашка. - 0.k.
Флийн, Флин, без показване. - Добре.
И, Робин...
Ясно, татко!
Не казах нищо?! Робин.
Робин!
Правилата за набег са прости и така
следвай ги плътно и задигаш кора.
Коричка на питка. - Парчета пироги.
Майонеза от върха на пържени картофи.
Среди и кори, и сухари. Обелки и отпадъци.
Всякакви остатъци вземаме си вкъщи.
Първо - достъп открийте, оглеждайте с очите:
За дупка... Или цепка. - Прозорец с пролука.
Стига да се вмъкнете вътре.
Влезем ли - пълзейки на пръсти и без звуци.
Стойте в сенките. Да не сте чути.
Шепнете всички думички.
Какво? - Хайде!
Последно, най-важното, помнете на чу-вешко място:
подбират си кое е поканено...
Да не оставяме следи изобщо.
Среди и кори, и сухари. Обелки и отпадъци.
Всякакви остатъци вземеме си вкъщи.
Цял сандвич!
Щом свършим, изчезваме. Никой не знае, че тук бяхме.
С огризки в лапите. - И топлина в душите.
И сладко от тавите за желирано кексче.
Не издавай звук... Не оставяй следа.
Стой в сенките. Нужното вземете.
Правилата за набега са тези!
Чу-веци!
Робин!
Ами нека не се връщаме там повече.
Ще поставят капани или може дори да си вземат коте.
Котета!
Не ги слушай.
Браво, Робин. - Какво?
Е, лъжицата, и сандвичът, и...
Пип, достатъчно.
Хайде. Имаме изобилие от ядене.
Ето го пакетът "Сив граф".
Писна ми от тоя чай!
Добре. И хайде сега, по леглата.
Спокойно, Робин. Ще го измислим заедно.
Аха. То ест, следващ път, аз просто ще...
Стоя далеч от лъжици. Да!
Цялото това желе!
Сандвич...
"Хей, Робин. Какво е всичко това? Трохи, за цялото семейство?"
"Аха, беше лесно. Тъкмо ги взех от чу-вешка къща."
"Уау, Робин - ти си най-невероятният крадец на дребно!"
Само да видя лицето на Пип,
щом се върна с троха, колкото главата му.
Не. Не. Не. Не.
Извинете ме.
Знаете ли къде е... - Не.
Добре. Мерси все пак.
Чу-вешката къща.
О, съжалявам. Не осъзнах, че това е...
Котешка къща!
Не, не.
Сега, това е: Да!
Котка!
О, драга.
Тъпо пиле, лети!
Какво? Чакай!
Защо не отлетиш?
Не мога да летя.
'Що ТИ не летиш?
Ами имам счупено крило! - О, не. Как се е случило?
Сврака? Чакай ме!
Да те заведем на безопасно вътре, а? - Благодаря. Котката още ли...
Горкото малко нещо.
Колко ужасно! Там навън, съвсем само`.
Безопасно ли е тук? - Да. Няма опасност.
Трънаците държат нежелани посетители вън.
Обикновено. - О, хубаво.
Това ли е твоят дом?
То е много...
Ами благодаря. Предполагам е доста...
Перфектно.
Всъщност...
Чу-вешка къща.
Залагам, че имат много трохи там.
Те? Да!
Имат по много от всичко.
И всичко само заради тази магична лъскава звезда на желанията?
Да. Магичната лъскава...
Чакай. Прощавай, какво? - Звездата.
Ти не...
Ясно!
Добре. Трябва да е тук някъде.
Веднъж годишно, чу-веците взимат най-бодливото дърво в гората;
покриват го с гирлянди и дрънкулки,
докато тяхното дърво е цялото блещукащо и красиво.
Точно като моето.
Тогава, поставят бляскава магична звезда на върха, пожелават си нещо
и на сутринта - получават всичко, което желаят.
Като трохи.
Трохи? Не бъди абсурдна.
Е, какво може да е по-добро от трохи?
"Какво може да е по-добро от..." Вещи!
Вещи, правят ви щастливи.
Вещи, не ще са отлетели.
Вещи ще останат с теб до края.
О, да, на вещи може да се разчита.
Виж ми ваната? Дизайнерска!
Най-порцеланова... Китайска!
Искам последното гърло на бутилка. Обичам го, не ще се спра.
Този стол? От таралеж.
Кламери? Имам чифт.
Ограничен тираж парче от връв.
Бях птица нелетяща, принизен щом други хвърчаха.
Обградих се с вещи тъй страхотно!
Чувство огромно!
Тъй уплашен и сам.
Вещи правят навес в дом.
Нямаш характер ли? Нека абажур за мен говори.
Кух отвътре? Недостатъчен? Запълни дупката с любима вещ.
Неща са неща, даващи наслада. Кой иска приятели? Имам стол-обувка.
Никой там за теб да се грижи? Да полира сребърни прибори?
Няма по-добра компания от една монета.
Виж, идеята ми е, желай нещо по-добро от трохи.
Правилно.
По-добро от трохи?
Като цял сандвич!
Все тая.
Добре тогава. Ще го сторя.
Какво? - Ще взема звездата.
Невъзможно! Тя е в чу-вещката къща.
Май забравих да спомена? Отгледаха ме мишки.
Обяснява ушите.
И ако има нещо, в което мишките сме добри, е набегът.
Прощавай, какво? - Да влезеш в къща.
Да вземеш нещо. Като да крадеш.
Вярно.
Вярно!
Покажи ми.
Добре. Вътре съм.
Какво правиш? Предполагаше се да чакаш вън.
Мисля, че бяхме... - Чу-веци!
Добре.
Ние трябва да бъдем най-прокрадващите се мишки някога.
Аз не съм мишка.
Просто прави точно като мен.
Какво правиш? Ще събудиш чу-веците.
Правя се на прокрадваща мишка. - Не е прокрадване.
Целият смисъл да бъдеш мишка - да не привличаш внимание върху себе си.
Внимателно.
Внимателно!
Взех я!
Чу-веци!
Не е зле за двойка нелетящи глупаци, а?
Защо ти не летиш?
Никога не се научих. В смисъл, мишки не летят.
Ами лесно е! Просто размахваш!
Не, мерси. Аз само...
Е, добре!
Идва ти естествено!
О, драга.
Звездата!
Мър...фектно.
Здравей.
Какво е това?
Неочакван посетител.
Защо...
малката птица се прокрадва на пода като...
мишка?
И кого опитваш да заблудиш с тези...
смешни неща?
Семейството ми са мишки, та... - Мишки?
О, и ушите са...
Виждам.
Трагично. Тъжно.
Опитваш да се впишеш.
Знаеш, никога няма да си истинска мишка.
О, не. Аз...
Виждаш... Tи си неудачник.
Ти си чудак.
Ти си изрод!
Не, не съм.
Миши уши на върха на птичи клюн.
Ами да.
Но не бях виждала птица толкова чудата и абсурдна.
Какво ще кажеш да поиграем на криеница, ако можеш?
Като мишка, за мен, струваш ми се просто ужасна.
Да си намериш мястото е повече от маскиране и преструвки.
Ако си търсиш мястото отчаяно, слез долу, не търси отново.
Знам перфектното място за теб, приятелко.
За теб, имам перфектното място.
Без каприз, стой с мен. Как е името ти?
Птица или мишка?
Все пак, под кожата, всички сте еднакви.
Какво е отвътре се счита.
Да се наместиш - лесно е.
Само смачкване и стисване.
Премахни тези уши. Хайде ела с мен.
Като бърза хапка, ще се настаниш удобно, вярвай ми.
Не се вписваш, но ще се наместиш в стомаха ми.
За теб, имам перфектното място.
За теб, имам перфектното място!
Ти наистина си ужасна мишка
и не остана къде да се промъкваш.
Робин! И звездата!
А и...
Това е лошо. - Назад!
Опа.
Това го влоши.
Направихме го! Безкрайно щастие ни очаква!
Казах ти, мишките сме добри в прокрадването.
Прокрадване?
Знаеш ли, мисля че бяхме много лоши мишки.
Да. Доста ужасни.
Но кой го е грижа? Взехме звездата!
Ужасни?
Аз не съм ужасна мишка.
Нали?
Това идва тук.
Ето така.
Не е ли чудесно?
Предполагам.
Е, дано си намислиш нещо по-добро за желание
от мухлясал стар сандвич.
Сещаш се, като гайка. Или виличка. Или острилка.
Или напръстник. Или например безопасна игла...
Мда.
Еми... Ще ми се да не бях птица.
Желая да бях мишка.
Истинска.
Сврака?
Робин?
Това...
не се получи, нали?
Не.
Хайде сега. Винаги си е било недостижима цел, а?
Звезди и желания.
Глупава мечта,
такова беше.
Луда...
глупава...
мечта!
Проработи! Робин! Звездата!
Проработи!
Истинска. - Какво е това? За мен?
Прелестно, лъскаво...
Чудесно!
Какво е...
Робин! - Робин!
Робин!
Тате?
Навсякъде те търсехме!
Робин? - Съжалявам, аз...
Отидох да ни задигна трохи, ама...
всичко стана погрешно.
Защото, ами,
мисля, че съм
ужасна мишка.
Робин... - Не можех да го кажа по-добре сама.
Вътре!
Котенце.
Всичко е наред.
Без паника. Няма начин тя да се вмъкне през...
вратата!
О, вижте. Тук е цялото семейство.
Какво правиш?
Робин! - Тя какво прави?
Тя се прави на ужасна мишка.
Правилата за набега са тези.
И онова! И това! И онова!
Ти наистина си
ужасна,
ужасна, ужасна мишка...
нямаща накъде да се измъкне.
Чакай. Нямам нужда да се промъквам.
Аз съм пти...
...ца.
Робин!
Робин?
Робин! - Тате!
Робин! - Беше най-НЕпрокрадващото...
И глупаво... - И брилянтно...
Птиче-мише нещо, което сме виждали!
Робин, ти беше изумителна.
О, благодаря, Тате.
Робин, не си родена мишка.
Но, по сърце, ти си мишка.
Простете, объркващо? - Да, к'во? Тя е птица.
Именно. Тя е птица и това е чудесно.
И имам предвид, че ние сме мишето семейство. Всичките.
Котката от семейството ли е? - Не, Динк. Тя опита да ни изяде.
Защото ни обича? - Не. Понеже тя е хищник.
Значи вече летиш? - Ами да. Предполагам.
Но всички още сме гладни и ти съсипа дома на Свраката.
Спокойно. Те са само вещи.
Да, лоша съм в промъкването.
Ако не друго, привличам внимание върху себе си.
Хей! Погледни!
Песен за ушите ти.
Дорде стоим в сенките.
Да не сте чути. Шепнете всички думички.
Вижте ме, летя. Ловя ви погледа.
С трохи в лапите... - И стафида или две.
И монета от средата на лепкавото кексче.
Вижте ме и няма да видите прокрадващите се.
Не вдигай шум. - Вдигай шум.
Не оставяй следа. - Оставяй следа.
Стой в сенките. - И на светло.
Вземи нужното. - Това е повече от нужното.
Сврака! - Благодаря!
Правилата за набега са тези...
Извинете!
Добре.
Това е сандвич!