Кралството Логлес
се е разпростряло от Каледония до Аквитания
и се управлява от тирана Ланселот Езерния.
Години наред Ланселот използва саксонски наемници,
за да преследва своя заклет враг
Артур Пентрагон.
КААМЕЛОТТ ЗАВРЪЩАНЕТО НА КРАЛЯ
Те се предават!
Ставайте! Пригответе се за абордаж!
ЧЕРВЕНО МОРЕ 484 година
Мерси.
Вие ли сте капитана?
Знам, знам.
Получи се грубо. Доста жестоко.
Няма да споря, но не може и да се отрече,
че то разкрива яростната ми решимост, от една страна,
а от друга страна, чудовищната ми несговорчивост.
Какво имате в трюма? - Фурми.
Добре, ще бъда честен с теб.
Не съм голям любител на морските плавания.
Нима убих 11 дни в морето преследвайки...
фурми...
Презаредете арбалета, моля.
Опасявам, че отново ще ми потрябва.
Моля, погледнете в трюма. Има само фурми.
Фурми, без съмнение.
Казаха ми, че "скитниците"...
скитниците сте вие, за да е ясно.
"Скитниците вложили всичките си пари във великолепна огърлица
изработена от един от най-добрите бижутери в Тафарон."
Това нищо ли не ти говори?
Великолепна огърлица? Тафарон?
Аз например никога не бих скрил великолепна огърлица
в буре с фурми.
Ето.
Да изчезваме.
КААМЕЛОТТ ОСТРОВ БРИТАНИЯ
ЗАЛА НА СЪВЕТА
Не ти разбирам нищо. Звучи ми като гръцки.
Вече десет години ви повтаряме. Ние не говорим саксонски.
Ако ние за Камелот бием...
трябва кинти! - Никакъв бой повече, сладурче.
Ние сме разорени!
Можехме да наемем преводач. - Не започвай и ти.
Повтарям ви още веднъж. Нямаме пари за нищо!
Мамка му!
Хорса!
Защо да служим на Камелот, ако не печелим нищо от това.
Пич, търсенето на Граала е ваша висша морална цел.
Така ще спечелите престиж.
Престиж? - Вулдор.
И се смеят!
Говорим им за престиж, а тя ни се смее в лицето.
Ние не търсим Граала. - Ние вършим мръсната работа.
Данъци, набези, арести.
И този безкраен лов за рицарите на кръглата маса.
Ловът ще продължи докато не ги намерите всички.
Тогава давайте мангизи!
Знаете ли, че ние саксонците, сме много сговорчиви?
Ако не ви са останали кинти...
с удоволствие ще се задоволим с...
Това!
Какво е това? - Остров Танет?
Танет е твой. - Наистина ли?
Какво? - Трябва да проверя.
Какво ще проверяваш, твой е. - Не знаеше ли, че е твой?
Никога не съм го чувал.
Тогава им го дайте.
Не, да не сте полудели? - Да дадем земя на саксонците?
Вашият предишен владетел никога не би се съгласил.
Да, би било по-просто, ако имахме право да произнесем името...
крал Артур.
О, милорд Ланселот! Не ви видях.
Не налапвайте стръвта. Той просто ви провокира.
Какво правите? - Не разделяйте Логлес.
Това ще обиди боговете. - Лорд Ланселот, не го правете.
Добре де.
А, Алзагар. Откога не сме се виждали?
Венек. Венек Фурмата!
Минал си в търговско корабоплаване?
Просто платих на тези овни за превоза.
Превоз в буре не е дори икономична класа.
Той се скри, когато ви видя! - Мислехте, че ще се бия за вас ли?
Майната ти! - Той се е скрил...
защото има награда за главата му. Колко... 110... 120?
Жив 140.
140 солида!
А вие, глупаци...
Прибирайте си този боклук за 30!
140 солида...
за букмейкър, който урежда кучешки боеве за три монети на рунд?
Работата е в това, че на север в Камелот,
имат въпроси към него. По-точно само един въпрос.
Къде е... Артур Пентрагон?
ЛЪКИ КОМЕ ПОРТ НА КОНТРАБАНДИСТИТЕ
Той не е ли издирван?
Вече не. Аз го намерих и какво...
Какво, какво? - Помниш ли го или не?
Продавам по 30 роби на седмица и трябва да си спомня един...
който съм продал кога? - Преди осем или девет години.
Аз ти го доведох, а не правя това често.
Беше избягал от Рим. Ти каза, че ще го продадеш тук.
Нисък, бледен като дупе, с белези на китките
и брада до задника... не ли? - Не го помня.
Кой е той?
Никой, клошар. - Да бе.
И плава 17 дни без почивка за клошар... ти?
О, град. Оживен център...
Къде си се скрил, смел архитекте?
Ще ми кажеш ли къде е той или да ти прережа гърлото?
Щом не си го спомням, няма и да си го спомня,
но дори да си го спомнех пак нямаше да ти кажа,
така че си вземай акробатите, качвайте се на лодката и чупката.
Да ти бия ли един шут за ускорение?
ЕЙ, деца мои!
Ако съм разбрал правилно можем да ударим джакпота.
Молете се на Меркурий и си вземете чисти слипове!
Изнасяме се! - Изнасяме се?
Накъде? - Седемдневна разходка.
Колко? - Седем дни пеша.
Седем дни? - Какво ще търсим след седем дни?
Не какво, а кого.
Мамка му, вече не си усещам краката.
Добре, че сандалите ми издържаха.
Нови ли са? - Не, старите са, но добавих...
Момчета, няма ли да спрете постоянно да дрънкате глупости?
Какво друго ни остава. Вие само мълчите.
Или говорите с гатанки. - Като това, да речем.
Не е ли монета от Логлес? - Оттам е.
Значи това е крал Ланселот. - Не.
На тази монета е старият крал.
Старият? - Велик крал, наистина велик.
Велик като Атавулф?
Какво общо има това с факта, че се влачим пеша като магарета?
Искате ли да ви кажа?
Майната ви.
Дамян!
Куарто? - Здравейте, момчета.
Аве, Дамян. Още ли се занимаваш с кози?
Чувам, че бизнесът процъфтява.
Ако си дошъл по търговия имам достатъчно хора.
Не ми трябват роби. - Не, днес е нещо различно.
Не продавам, а купувам. - Ти купуваш?
Преди девет години ти продадох един болник.
С белези по китките и брада до топките.
Нещо като клошар. - Какво?
Той струва цяло състояние! - Млъкни, Агила.
Затова ли дишахме праха една седмица?
Млъкни и ти, по дяволите! Безмозъчни вестготи.
Ясно е защо всички се бъзикат с вас.
Не знам за кого говориш.
Не бързай, помисли още, Дамян.
Ако все още го държиш ще си го взема обратно.
По приятелски, за пари...
или по-малко приятелски, като ти изгоря бизнеса.
Махни го! Спрете го!
Хванете го! - Чакай.
Махни го от мен! - Ще го освободя, когато поискам.
Ти дори не знаеш кой е той!
Скачай се след него, идиот!
Не може ли да плува? - Може, но само така.
Върви след него по брега! Мърдай!
Хванете го...
Хвана ли го?
Срязах си крака на скалите.
Виж, мина направо през сандала ми!
Лека нощ, сир.
КРЕПОСТ КАРМЕЛИТ ОСТРОВ БРИТАНИЯ
Виж ти каква изненада!
Отдавна не бяхте наминавали.
От последната ви визита много неща се промениха.
Така ли, какво? - Тогава нямаше замък.
Да, възможно е.
Просто казвам, че рядко ни посещавате,
но ние не се оплакваме.
Посещенията тук трябва да се разреждат като ягоди...
Стига любезности. Да не се заваляме от техника.
Какво ви води тук?
Донесете ми стомна с вода и съберете всички в залата.
Имам нещо да ви покажа.
Ще починете ли за минутка? - Не мисля.
Цвеклото ми има охлюви и още трябва да се плеви.
Ти ли ще го плевиш? Обикновено аз го правя сам.
А аз мислех, че съм единственият, който го прави.
Кога, нощем ли, когато всички спят?
Стига сте се карали за марулите и влезте вътре.
Сестра ви е тук. - Моята сестра?
Вие имате сестра?
Колко пъти да ви казвам.
Отегчавате хората и затова те нищо не ви казват.
Имам сестра и много други неща, които не бих споделил с вас,
така че спрете да се изненадвате. - Влизайте по-живо!
На вашия съпруг...
не му ли липсва войната? - Не много.
Съпругът ми не е Ханибал. Той е, как да кажа, умерен.
Демилитаризация му помогна
да бъде отново напълно себе си.
Сега му остава да му пораснат и цици.
Той мрази войната. - Нали и аз това казах.
А вие обичате ли войната, глупаци?
Мислите си, че сте свирепи воини...
но всъщност сте тъпи селски кратуни. - Кой е тъпа селска кратуна?
"Съпротива" говори ли ви нещо? Преди да заблеете за плевене
това още ви вълнуваше. - Докато на трона е Ланселот...
Трябва да организираме преврат.
Нужно е по-малко да плевим и повече да интригантстваме.
Какво е това?
Това е тас, в който свекър ми си мие краката вечер.
Уви, но само в това се получава.
Извинете, какво се получава?
Хидромантия. - Хидро какво?
Мантия. Гадаене на вода.
Гледайте.
Какво да гледаме?
Май виждам нещо. - Мамка му?
Има някакви следи. - Следи от лайна.
Кажете ни какво трябва да виждаме.
Артур Пентрагон е на път за Британия.
Ето какво виждам.
Идва от юг.
Честно казано, за да видиш в този тас Артур Пентрагон
идващ от юг трябва доста да се постараеш.
Може да не ми вярвате. - Бъди сигурна.
Три пъти годишно обявяваш завръщането му.
Като градушка. - От десет години го няма.
Дори и да се върне нас това какво ни топли?
Той ще организира съпротивата.
Значи проблема е в организацията?
Нямаме оръжия! Дори и сатър за пържоли нямаме!
Нито мангонели, нито требушети, нито скорпиони, нито онагри...
фино настроени от византийски специалисти от Солун.
Целият ми арсенал изчезна благодарение на Камелот.
Не ми остана дори една прашка.
Артур Пентрагон се завръща? Нека дойде.
Ще ни помогне с плевенето, за да не идва напразно.
Не забравяйте да върнете таса,
щото свекър ви ще се натъжи,
ако няма къде да си измие краката.
ИСПАНСКО-АКВИТАНСКАТА ГРАНИЦА
Наистина ли няма да кажете нито дума?
Влача ви със седмици, без да кажете и дума.
Нито капка общуване. Освен на превала,
когато казах, че ми е студено, а вие ме заляхте със супата си.
Венек, млъкни. - Не говоря толкова силно.
Не говори изобщо.
Стойте. - Здравейте, митничарю!
Какво транспортирате? - Затворници, които водя във Ван.
Всичко е законно. - Не, въобще не е!
Иска да вкара контрабандно крадени роби в Логлрес.
Не им обръщайте внимание. Те са шумни, но безвредни.
Проблема не е в това. - Аз принадлежа на Дамян Сасниан
и бях отвлечен! - Не допускайте испанска контрабанда.
Тук не действат ли законите на Аквитания?
Арестувайте ни, митничар! - Арестувайте ни, арестувайте ни!
Съжалявам за целия този цирк...
и ви гарантирам, че ако ни пропуснете
ще заведа затворниците до крепостта Ван
и никога повече няма да чуете за нас!
Херцогинята на Аквитания е курва!
За това ще ни арестуват, нали?
Курва в добрия смисъл.
Арестувайте тези дебили.
Те просто искат да ви провокират.
А аз съм любител на провокациите.
Освободете роба от клетката и ги стройте в колона.
Заведете ги при херцога на Аквитания.
Не е зле. - След обидата на херцогинята
ги очаква топъл прием.
Куку-куку, момчета! - Куку, момчета?
Но те ме обидиха. - О, какво говориш?
Как те е нарекъл... кокетка ли?
Курва. - Да, бе...
А вас ви познавам. - Невероятно.
Продадох ви индианци за тематичен купон.
Да, Кашмирската мечта. Стана голям хит.
А вие сте...
Дюк, знам, че този човек е бившият ви суверен,
но се боя... че сега е мой затворник.
А, да, чух за това.
Цената ви? - Какво?
Вие сте ловец на глави, значи очаквате някакви пари.
Е, ако този клошар без ръка...
струва 140 солида,
то за този, честно казано,
Камелот ще плати не по-малко от...
1000.
В такъв случай... ще ви платя...
два пъти повече. - Два пъти повече?
Херцог, да не сте луд? - Не се безпокой.
Това е половината ни богатство! - Нима ще платите 2000 на този клоун?
В памет на старите времена. - На тази цена...
Ето, продадено! Отлично.
Той ще плати 2000 топки за най-търсения човек
в кралството? - Най-търсените момчета не са евтини!
Какво ще каже Ланселот като разбере, че си грабнал Артур под носа му?
Ланселот... той е далече.
Той е кралят. - Той не е краля.
За да стане крал трябва първо да извади меча от камъка,
а това... едва ли ще се случи скоро.
Ще отнеме известно време.
Извинете, днес е денят ни за красота и благополучие,
и ядем само плодове. Някак си не ви очаквахме.
Мислехме, че сте мъртъв. - Да, добре...
аз бях чудовищно опечален, но херцогинята не чак толкова...
Внимавай. - Какво?
Внимавай какво говориш. - Вие най-после се завърнахте
и това е добра новина, особено за британците,
които ще ахнат. - В смисъл?
Метафорично казано. Няма да ахнат буквално.
Изцедени са докрай.
Също не буквално. Още една метафора.
Никой не им е източил кръвта буквално.
Какво точно имате предвид под "завърнахте се"?
Че отново може да сте крал.
Какво?
Извинете, но ни мина през ума.
Без майтап? - Изведнъж се появявате отникъде.
Логлес е потиснат от тираничен маниак,
така че, да. Това е добра идея.
Зависи от вас разбира се.
Никой няма да ви кара насила. - Стига бе, предпочитам да отида
в Египет в клетката на оня тъпак,
отколкото да се върна в Британия.
Аз ли съм тъпак? - И аз да тикам клетката, а?
Ще вкарам и теб вътре да си починеш. - И аз ли ще тикам?
Ако не планирате да се завърнете тогава какво?
Ще останете при нас ли?
Моля, намерете ми чисти дрехи.
А аз...
щом получа моите 2000...
От чистите дрехи мога да ви предложа...
елегантни, изискани, удобни...
Ето това в сиво-бежово го нося през цялото време.
Дюк, хиляди ловци на глави са по следите ми.
Нямате ли нещо по-малко помпозно?
Ясно, но всички са такива.
А това? - Не, това е за декорация,
въпреки, че май е било баща ви. Затова добавих мечката.
Дрехите са били на баща ми?
Да се свържа ли със съпротивата?
Каква съпротива? - Той иска да ги покани на чай.
Мислех, че може да е интересно
да се срещнете с колеги от съпротивата.
Нещо неформално. - Невероятно!
Въобще не ми пука, ясно ли е?
Майната му на съпротивлението и на членовете му.
Да го духа съпротивлението.
Да го духат Логлес, да го духа и Ланселот.
Аз изчезвам.
Похарчих 2000 солиди,
за да ви спася от екзекуция в Камелот.
Бъдете по-любезен, когато ви каня на чай.
Ще ви върна парите, но за чая забравете.
Напомням ви, че нарекоха жена ми кокетка.
Курва. - На разсъмване тръгвам на изток.
Намерете ми водач. - Значи да отменя чая?
Готвачите питат дали да купят стафиди.
Къде отивате?
Където си искам.
Когато се събудих, сър Ланселот, леглото беше празно.
Всяка минута прекарана в леглото е пропиляна.
По-точно не може да се каже.
Вашето презрение към плътта е безразсъдно.
Каквото и да клюкарстват аз никога не забременявам.
Помните ли, когато вашият предшественик не можеше...
Не казвайте това име! - С Гуиневир.
Затова не ме докосвате. Споменът за нея ви преследва.
Никакъв спомен не ме преследва,
нелепа къдрокоса интригантке.
Тази жена вече я няма...
и никой не знае къде е.
И никой никога няма да разбере.
Руини на таверна остров Британия
Не, не, не. Не, стига вече!
Успокой се, случва се. - Не, не се случва!
Направихме грешка на разклона. - Ние само това правим!
Две седмици ровихме като червеи! - Вече три.
И пак се върнахме в главния тунел!
Писна ми.
Тотално се загубихме.
Изморен съм.
Помирисваш ли? - Да.
И аз. Мирише ми на провал!
Съгласен съм. - Да не се изнервяме.
Търпението изисква време. Знам, че имате въпроси.
Ти не... щом брат ти е тъпанар не го прави полковник.
Той е полковник чисто ароматически
и го назначих, защото... - Защото си тъп ли?
Мога ти вкарам 37 сливи в задника... - Стига!
Виждам въпрос. Питайте без страх.
Питайте каквото искате. - Ще отговорим спокойно.
Търпението винаги се сервира без сос. - Защо...
Защо правим...
всичко...
под земята? - Не мога да повярвам!
Как може да сте такива тъпаци?
Невероятно! - Тихо, горе има полицейски час.
Тъпунгери! Тъпунгери!
Невероятно! Невероятно!
Ако мине патрулът на Камелот ще сме трупове.
Всички патрули на Камелот са малоумници!
Ще ни загробите! - Малоумници!
Знаете ли какво става там горе?
Искате ли да погледнете над земята? Смея се с гъза си!
Аз също.
Да си отделим минутка и да се посмеем.
Ограничения за светлина, за пътуване също,
за оръжията и за броя на хората в една стая.
Ограничения на бесилото. - Ограничения на яденето.
Не, това недейте, за яденето не мога...
Нямам точните цифри.
След всички тунели, които не водят до никъде,
след липсата на въздух и след като едва не се задушихме...
След целия тон пръст, която прекопахме...
питате защо сме под земята? - Ние сме под земята...
Защото това е шик.
Къде се крият Парсифалците? На остров Британия ли?
Не, топките ми. Те са... под Великобритания!
А сега вземайте кирките и копайте като истински герои!
Покажете ни топките си, дърти баби!
Да!
Извинете, но вместо да насърчавате глупаците
да копаят волю-неволю защо не картографирате тунелите.
Напомнете ми... когато наехме Мерлин като магьосник,
не трябваше ли да прави магии?
Но той никога не прави магии, а просто се заяжда с тези карти.
Мълчи си или ще те екзекутираме.
Здравейте, приятелю. - Не ме здравосвай!
Вече знам, че имаш писмо, Гуиневир. Шпионите ми са категорични.
Истинско писмо ли? С думи и на хартия?
Това би било чудо.
На мадам й е забранено да получава поща.
Знам, идиотке, аз й забраних. - Тогава защо питате?
Било е скрито в торта, коварно маскирано като лакомство.
Предателство! Ще обеся всички пекари.
И глупакът решил да ви ухажва
няма да избяга от съдбата си.
Само дето не съм получавала писмо.
Било е скрито в торта ли? - В торта, да.
И двете ли ще се осмелите да ми противоречите?
Продълговата торта ли беше?
Продълговата? - И в нея имаше ли нещо особено?
Имало е писмо. - Ако е била продълговата...
Не съм тук за формата на тортата!
Искам това писмо! - Нямам писмо, търсете си го сам!
Като имам предвид шикарния килер,
в който ме държите няма да ви отнеме много време.
Скъпа моя, аз знам, че...
на мястото му липсва привлекателност,
но има и редица достойнства.
Достойнства? - Дискретно е.
Почти е невъзможно да се намери и затова не си струва да бягате.
О, какви достойнства. - Да извикам ли отново тапицерите?
Не, мерси, вече опитахме червено, зелено, оранжево...
Остава си грозно. Това е порутен замък.
Старата крепост на крал Бан.
Баща ми... - Да, пълна съборетина.
Съсипана и обитавана от духове! - Стига де...
И двете сме уплашени до смърт!
Да, нощем виждаме мъгливи форми.
Повярвайте ми, дълбоко съжалявам.
Поискайте какво и да е. - Освободете ме.
Добре, извикайте тапицерите. Поне ще си бъбря с някого.
Не им е позволено да разговарят с вас...
Какво?
Исках да мина край ферми, но повечето вече ги няма.
Защо ви е да минавате край ферми?
Исках да видя лицата на селяните,
пълни с надежда, че сте се върнал, за да ги спасите.
Ще спрете ли да ми пилите топките?
Защо, така или иначе ферми не са останали.
Данъците и саксонците ги погубиха една по една.
Херцог, въобще не ми дреме.
Да, отлично разбирам.
Голям глупак съм, нали?
Дразня ви, за да спасите Логлес,
когато вече няма какво да спасявате.
Знаете ли, че Ланселот осъжда и деца на смърт?
Не знаехте ли?
Тук в Аквитания живота си тече мирно.
Камелот е далеч. Само тези данъци...
И това не е моя работа. - Увеличиха ги десетократно,
за да платят на саксонските наемници.
Не е моя работа. - Отчасти е и ваша работа,
защото саксонците точно вас търсят.
Въпреки това не е моя работа.
Знаете ли какво гласи легендата?
Подозирам, че не е моя работа.
Че Ланселот не е завзел властта със сила,
а вие сам сте му я дал.
Истина е това, което казват, че добрият огън успокоява.
Може ли да сте сбъркал посоката?
Не искахте ли да отидете на изток?
Да, но това е полярната звезда. Ние дойдохме оттам.
Не, оттам, значи отиваме на изток. - Не, отиваме на север.
Кажете ми къде учихте навигацията по звездите?
В Рим. - Да, хубаво ли беше в легиона?
Не бих казал. - Дюк, вие ме водите на север.
Сега сме някъде близо до Гаунес. - Не, на изток сме. Лека нощ.
Първа позиция!
Първа!
Втора!
Трета!
Покажете ми ритъм! Няма и двама в синхрон.
Четвърта! - Хайде, кукли, войната е музика!
Чухте ли... войната е музика! Пета!
- Шеста!
Без храна и спане докато не видя синхрон!
Седма!
Папиниус, размърдай се!
Осма!
Въртим копията! И... край!
Така, пуснете тренировъчните копия
и бегом към портите. Има багаж за носене!
ЦЕЗАРОВА МАВРИТАНИЯ
30 ГОДИНИ ПО-РАНО
Хайде, Папиниус. - Не мога повече.
Не мога да продължавам да ти гледам задника.
Папиниус!
Артурус не може да ти гледа задника!
Мисля, че иска да предложи на момчетата лека закуска.
Много мило, Фураджа, но няма нужда.
Казва, че умират от глад.
Ти си невероятно добра, Фураджа.
Хайде, циркаджии, идвайте тук.
И вие ли виждате същото като мен?
Фурми и торти... - Ей, прасета!
И една троха да не съм видял, ясно? - Кажете мерси на Фураджа!
Мерси, Фураджа. - Мерси, кучко.
Не я харесвам.
Артурус...
Събуди се. - Мълния ли те удари?
Артурус, пишката ти се е надървила.
Херцог?
Това ли са всички данъци, които събрахте?
Може ли да напълним хазната с две цвекла и глинена кана?
Боя се, че следващия път ще трябва да утроим данъците.
Трябва ли да е умножено по три? Искам безалкохолно.
Пишете, а не смятайте наум. - Писмено е по-бързо, но правя грешки.
Отказ за плащане. Бунт, съпротива!
Не може да се справите с невъоръжени хора ли?
Нов данък... вече сме полумъртви? Какво още да плащаме?
Значи за това ви плаща Камелот. Да ни биете!
Знаете ли колко месеца отглеждам това цвекло?
Убийци! - Добре ли си?
Не. - Ето ви моят данък.
Какво е това?
Пепелта на жена му! - Пепелта на жена ми,
която не заслужаваше да умре до колене в пилешки лайна!
Или да умре убита от Ланселот Езерния!
Която заслужаваше да умре в мир,
лежейки върху своята плодородна земя, където юнския бриз
да й донесе успокоителна ласка с облак цветен прашец.
Можете да вземете нашите пари,
но нашите чувства... никога не може да вземете.
Не виждам проблеми. Не ни пука за чувствата им.
Absque argento... Останалото не го помня.
Когато говориш на латински простолюдието се впечатлява.
Мислят, че си разбираш от работата.
Камелот и саксонците
изразяват съболезнования на вас
и на дъщеря ви. - Не ми е дъщеря, а жена.
Тя е нова. Нова жена, в смисъл.
Виждаш ли? - Какво?
Оженихте се твърде рано. - Това не е ваша работа.
Сега приличаме на клоуни. - Земеделието не е за сам човек.
Е, ако искаш да работиш,
но ако си драпаш макарите по цял ден,
по-добре да си необвързан.
Драпаме ги, ама спим спокойно.
Ние ви плащаме достатъчно.
Капризните селяни са ваш проблем.
Надухме рога веднага щом ги видяхме.
30 бойни машини, поне 200 души...
Според вас това "веднага" ли е?
И нас няма кой да ни предупреди.
Ланселот разкара наблюдателите.
Какво, разкарал съм наблюдателите? Защо ми е да го правя?
Преди месец взехте още 50 човека
да ловите Артур и рицарите му.
Казах ли, че трябва да вземете наблюдателите?
50 саксонци трябваше да дойдат отнякъде.
Не можем да ги вземем от кокошарника.
Артур! Артур!
Артур, какво ще кажеш за това?
Това са бургундците. - Отбой, това са бургундците!
Бургундците! Няма нужда да се тревожиш.
Грешно ли чух или този идиот ме нарече Артур?
Не, той не говори езика ни. - Може да нарича Артур замъка.
Или Артур по тяхному значи "главен".
Артур! - Ще смажа този шегаджия!
Успокойте се. Знаете, че той е луд.
Артур! - Какво, дегенеративен гад?
Артур! Войната е илюзия!
Нали не говореше езика ни? - Да, много странно.
Научил го е от последния път? - Войната... е салсифи!
Ето, виждате ли? Мисля, че трябва да съберем
търпение и да го игнорираме... - Аз си тръгвам.
Разберете се с този клоун. - Иди и си почивай.
Да изпратим ли няколко улани? - Улани, за бургундците?
За всеки случай. - Не им обръщайте внимание.
Сигурен ли сте? - Заповедта е да не правим нищо.
"Игнорирайте бургундците."
Заповед от времената на крал Артур.
Забавна малка подробност от архиваря.
Боже мой... - И вси светии.
Станете, нещастници! Пред вас е крал Артур!
Не започвайте пак. Не съм никакъв крал, стойте си.
Какво...
Какво конкретно правите тук? - Ето ме и мен, скъпи авантюристи.
Малка закуска за хубаво начало на деня.
ГОРАТА ГАУН КОНТИНЕНТАЛЕН ЛОГНЕС
Война, война!
Салсифи!
Класика, никога не ти омръзва.
Толкова заплетено нещо показва талант.
Както по времето на Артур. - Оръдията им са насочени назад.
Объркването с машините е просто детайл.
Те са твърде близо до крепостта.
Дори да са насочени към нас
снарядите щяха да минат над главите ни
и да кацнат в нивата на стария пърдилник отзад.
Всички знаем как ще свърши. - Защо изобщо да гледам?
Libido sciendi, похотта на ума.
Да, малко е преувеличено в този контекст, но...
Нима за похотта на ума има нужда от контекст?
Как да ви кажа...
Сир, моля ви... - Не ме наричай така.
Но, вие сте... - Гледай ме в устата. Аз изчезвам.
Точно сега, а вие настоявате да се срещна
с вашите смели момчета... - Когато казвам момчета...
Той на колко години е? - Сир, не може да сме махнаджии.
Имахме свободни места за запълване и извиках брат си.
От седмици искам възглавница, за да бъда на по-високо.
Писна ми! - Сир, моля ви, кажете нещо.
Какво искаш да ти кажа? Какви са тези тъпи горски игри?
Мислите ли, че сте в безопасност щом сте на континента?
Осъзнавате ли, че това е съпротива?
Ние сме голям майтап.
Искахме да направим нещо, макар и на нашето ниво.
Но то се оказа твърде ниско. - Идваме тук, сядаме, хапваме...
Вижте нашата кръгла маса. Направо е жалка.
Въобще не жалка.
Всичко наоколо е доста жалко, но не и масата.
Сир, не е нужно да ни се подигравате.
Скромна, непретенциозна,
направено без показни умения,
от подръчни материали...
Достатъчно кръгла, за да няма никой на ъгъла
или далеч от останалите.
Станете!
Продължавай. Кой си ти?
Да се представя ли? - Да!
Гърфлет. - Сър Гърфлет.
Сър? - На масата на Артур всички са сърове
независимо от произхода им. - Дори и без земя?
Дори и без земя. - Аз съм сър Гърфлет,
братовчед на моя съсед. Имам предвид моя съсед тук.
На този съсед и брат му.
И аз ли се казвам "сър"? - Както всички тук.
Сър Лукан, рицар на калмарите. Аз съм брат на Бедевър...
Сър. - Сър Бедевър.
И братовчед на Гърфлет. - Сър.
Сър Гърфлет.
Рицар? - Не точно.
Рицар... той много добре знае, че още не е рицар.
Добре, но рицар на какво?
Рицар на калмарите.
Не е ли страхотно, а?
Калмари? - Като с осем ръце.
Не, като животното.
Калмар? - Точно така.
Не е най-удачния тотем. - Такъв искам да бъда.
Продължавай.
Сър Бедевър, брат на сър Лукан,
рицар на калмарите и братовчед на сър Гърфлет.
Упс, без нито една грешка. Веднага се вижда кой
е събрал семейният мозък. - Сър Ростан.
Исках да се кръстя Рицар на Прованс,
но това е името на един от вашите рицари.
Рицар на Прованс? - Нямахте ли провансалец?
По дяволите, вече ти обяснихме! - Той помни лошо.
Има предвид сър Парсифал от Уелс. - Добре, Рицар на Прованса
или сър Провансалски, но звучи като ястие.
Или Ростан Прованс, но звучи като село.
Сър Гавейн, наистина съм рицар,
но не се гордея много с това.
Трябва ли да уточня, че съм племенник на Артур Пентрагон
и син на крал Лот от Оркадите, подлия предател, мерси.
Най-накрая! Защо закъсняваш толкова?
Защото ме преследваха злодеи. - Преследваха те злодеи?
Гадове мръсни!
Татко!
Авантюристите са горе. Ела бързо!
Горе ли са? Как ни намериха?
Това не е важно. - Шпиони ли са? Видяха ли тунела?
Кажи им, че имаме достатъчно персонал. - Те не търсят работа.
Вървели са много дни дотук.
А сега много дни да си вървят оттук.
Това шега ли е! - На голо няма шега.
Татко, чичо Парсифал...
За тях вие сте герои.
Сър Парсифал.
Сър Карадок, за мен е чест...
Побързайте, глупаци. Бъдете кратки.
Какво искате? Да ни учите на бойни техники ли?
Аз съм Петрок, син на Ропарж, животновъд и земевладелец.
С моите оръженосци Гарет и Ягу...
Какво, откога сме ти оръженосци? - Ти да не си рицар?
Къде ти е конят? - Вкъщи.
Моля за ръката на дъщеря ви. - Какво?
Татко, успокой се. - Твоята ръка?
Къде се запознахте? - На пазара.
На пазара? - Да обсъдим земята и имуществото.
Опитай се поне веднъж да покажеш стил.
Какво да се мотая. - Няма да се мотаем.
Мога да изразя и благородни чувства, репетирах.
Стига глупости. - Дайте му поне две минути.
Тате, те са активни членове на съпротивата.
Над земята, като група загубеняци.
Добре, късопишковци, бягайте при баба си, преди да завали.
За тях сме загубеняци, живеещи с баба си...
Защитавайте се! Разкажете за подвизите си.
Да, винаги щом срещнем саксонци ги обиждаме.
Под носа си. - Естествено, ами ако ни чуят.
Веднъж ги замерях с боровинки! Само това имах под ръка.
Те се разбягаха. - Малко са безполезни, но са смели.
Трябва да се учат от истински рицари. - Ние мразим Ланселот!
Искаме си кръглата маса! - Борим се за Артур Пентрагон.
Идвайки насам не се страхувахме да кажем,
че отиваме на среща с Карадок и Парсифал.
Знаехме, че да се срещнем с вас е престъпление,
но гордо го обявявахме по пътя дотук.
Това тревога ли е?
Този звук ми напомня на това. - Ние сме обсадени!
Как ще ни обсадят? - Ние нямаме армия.
Не е добра новина, не.
Успокойте се. Това са бургундците.
Каква е тази паника? - Скоро не ни бяха тормозили.
Не се паникьосвайте! - Не можа ли да погледнеш, че са те.
Страх ме беше, че ще хвърлят камъни.
И миналата година ни нападаха
през сезона на смокините. Голям майтап беше.
Това не е ли Леодаган?
Къде? - Там вдясно.
Какво прави? Ще ги атакува ли?
Невъоръжен, сам срещу 150 души?
Внимавайте. Представлението ще е бързо.
Къде отивате?
Те са безвредни, но не ги провокирайте!
Скоро ще получи стрела в задника.
Какво му става?
Градинарството му е изпило мозъка.
Това става.
Ще се намесим ли? - С какво, тате?
Не можеш ли да направиш заклинание?
За да спася съпруга ви от глупостта му ли... не!
Какво означава всичко това?
Трупоская.
Не е изключено.
Внимавайте, ето ги.
Мамка му, тая е дебела свиня.
Не тая, а оная в синьото.
Ако разберат, че ни няма в казармата...
Няма да изоставим Артур. - Тогава ни е спукана работата.
Видя ли я? Да се връщаме. - Да се връщаме.
Дойде, за да ме ядосаш ли? - Не, като приятел.
Тогава бъди мил и млъкни.
Аве...
Това е Артурус.
Артурус.
И сам мога да си кажа името! - Не можеш.
Ти си глупак. - Артурус.
А ти коя си?
Шеда.
Мамка му, красиво име.
Шеда!
Въпреки, че вървя през долината на смъртта
не се страхувам от злото,
защото той е с мен.
Мисля, че халюцинирам от глад.
Кой е той? - Крал Артур, момчета.
Явно е бил жив.
Десет години ти го повтарям, козел!
Нещо особено. - Престани.
Както и Камелот, и той ли живееше тук? - Да, но не на този етаж.
Стига бе, крал Артур заключен в тъмницата
на собствената си крепост. - Да...
Печална ирония. - А той какво прави тук?
Вие на острова ли сте? - Казаха, че сте успял
да се скриете на континента. - Не съм се крил.
Въпреки опасностите почетох паметта на нашия скъп Артур,
събирайки най-добрите бойци от съпротивата в Гаунес!
И ръка за ръка...
Бум!
Право в целта!
Какво ще кажете за това. Най-накрая сте заловили Артур.
И другите също. - Да, и другите, но...
Артур! - Какво ще кажете за питие?
Това си е повод за празнуване. - И вече няма да губим пари
да го издирваме. - Какво ще кажеш за това, колега?
Е, поне ни остана половината остров и половината хазна.
Усмихнете се. Артур е в тъмницата.
След толкова години търсене под всеки камък...
И без да го намерим. - Какво ще правим сега?
Да го екзекутираме ли? - Затворите са пълни до дупка.
Само храната за затворниците е цяло състояние.
Трябва да убием Артур.
Ако хората научат, че е жив и е в Камелот,
рискувате да вдигнат въстание.
Извинете, сир, но доста му отстъпвате по популярност.
Няма ли да пийнем нещо?
Ти не си много свестен тип.
В тази стая няма свестни типове.
Мерлин, накъде води тунела? - Към задника ми!
Където пожелаем, защото когато аз се включа нещата се подобряват.
От години се стремим към Камелот. - И бяхте близко, глупаци.
Във ваше отсъствие картографирах тунелите.
Както ви предлагах, но великите Парсифал и Карадок
предпочитай да мрънкат
колко е безполезна магията ми под земята.
Това е... - Това е той, но в окаяно състояние.
Как може да го спасим? - Разбийте ключалката.
С какво? Взеха ми и ножа за сирене!
Оставиха ми ризата, но тя не е подходяща.
Няма да си тръгнем без Артур.
Здравейте!
Внимавай!
Куку, ето я и мама.
Какво прави тук тази дърта кобила?
Дойдох да освободя дъщерите си.
Как е съпротивата, процъфтява ли?
Жена ми избяга с Ланселот, но не исках да се оплаквам.
С Ланселот... онова дърто плашило сега е с него?
Момичета, вземете гаджетата си и вървете в кухнята.
Ще хапнете нещо. - Не, мамо.
В името на правосъдието оставаме тук!
Ще бъдем по-полезни навън. - Върви на майната си, аз оставам.
Между другото, ще се омъжа за оня пич
от най-обикновено семейство.
Лейди Мифануи, бих искал да ви срещна при други обстоятелствата...
Не се старай, тя е кучка. Договорих помилване на младите,
но се боя, че не можах да помогна на останалите.
Бих се самоудушил, отколкото тази баба-вещица да ме освободи.
Как смеете да го гледате вие... жена с толкова нисък морал?
Спазвай дистанция.
Той се е променил.
За разлика от теб. Все същата грозотия си.
Спрете тази вещица да не прокълне нашия крал.
Нищо няма да спреш, измет! - Вашият крал кърви като вол.
И има висока температура.
Искаш ли да отворя клетката? - Не, не се притеснявай.
Нека умре в нея.
Но не веднага.
Как може да сте толкова безсърдечна към някой, когото обичате?
Много лесно.
Защо никой досега не е убил тази кучка?
Не съжалявайте, момичета, че сте избрали лузери.
Майната ти! - Мадам, за мен бе удоволствие.
Грозна крава!
Решихте ли какво ще правим? Ако намерят дупката край с нас.
Имаш ли магия за ключалки? - Не правя магии под земята!
Вие никъде не правите магии! - Това ще свърши ли работа?
Откъде го взе? - Свих го тъпия надзирател.
Виждате ли, приятели?
Кой сега е кретенът на отбора? Аз имам талант!
А аз нямам, но баща ми има пари. - А аз мога да правя магии.
Нищо не можеш! - Проклета ключалка!
Побързайте! - Надзирателят ще си потърси ключа.
Няма да омагьосвам, защото тази дарба е от баща ми предателя.
Предателят, който живее тук. - Петрок, това е секретно.
Кой е баща му? - Крал Лот.
Да, наистина е предател. - От най-лошия вид.
Да изчезваме! - Премести го!
Тихо! Ще освободим всички,
но първо кралете, а после въшльовците.
Побързайте докато надзирателите не са се усетили.
Какво става? - Може ли да го пуснем?
Какво, луд ли си? Той е тежък!
Върнете го назад, идиоти! - Назад ли?
Нищо не разбрах. Да го върнем в клетката ли?
Не, първо краката, кретени! - Нали трябва да мине през дупката?
Вдигнете го!
Всички килии са празни!
Ще сринем ли тунела? - Защо?
По него ще намерят нашия щаб.
Какви малоумници сте! Тунелът идва от щаба към Камелот,
а не обратно към щаба. - Сринете го!
Да тръгваме!
Намерете го...
или ще ви обеся за интимните места.
Браво, много конструктивно. - Ние защо още сме тук?
Докато дремете тук той бяга! - Искате ние ли да го търсим?
Те срутиха тунела си. - Ние не сме практиканти.
Нито сте по мисленето, без обиди.
Перспективата да бъдем обесени за ядките
е добър стимул да раздвижим задниците си.
Argumentum baculinum, аргументът на пръчката.
Обективен, уместен и добре обоснован подход.
За предпочитане е пред: Delenda Carthago.
Картаген трябва да бъде разрушен, което е просто тъпо.
Отново да тръгваме на лов ли?
Хорса, за лов трябват пари или земя.
Стига с това! Няма да ти дадем половината кралство
за претърсването на три храста и не намерихте нищо!
Ще ви дам всичко, което искате, но тръгвайте веднага.
Точно сега! - Как каквото искат?
Това е прибързана реакция, а това никога не е на добре.
Не се дръжте като луди!
Дайте ни гаранции. - Вулфстан!
Първо намерете Артур.
За парите...
ще говорим по-късно.
Спри! Не мога да продължа.
Бедният ми гръб. - Сега сме насам...
а след това направо.
Тези ги доведохме, но някои май се загубиха.
Тук ли се криехте досега? - Точно тук.
Изненадан ли си, питко? - Направо останах без думи.
Имате ли оръжия? - Не, но имаме нов начин на защита.
Носим ярки дрехи и врага мисли, че сме отровни.
Ако искаш оръжие, знам едно оръжие в един камък.
Ерве де Ринел?
Вие откъде идвате? - От тъмницата.
Видях ви в дупката и ви последвах,
но мога и да се върна?
Защо не се показахте по-рано?
Не обичам да съм център на внимание.
Спри, пусни го!
Какво, по дяволите, е това?
Кой, по дяволите, е пък тоя?
Аз съм длъжен... - Какво си длъжен?
Да стана рицар. - И затова ще убиеш крал Артур?
Единственият, който посвещава в рицарство?
Правилото е такова? - За глупаци ли ни мислиш. Кой си ти?
Аз съм Молец. Правилото е такова:
"Който желае жената на рицар, трябва да убие рицаря."
Ти си пожелал жената на рицар?
На крал Артур.
Аз не съм крал, нито съм рицар и нямам жена.
Гуиневър не е ли ваша жена? - Не е толкова просто.
Тогава не трябва да ви убивам.
Простете. - Прощаваме ти, млади патриоте.
Направи 16 500 лицеви опори, 8 000 пада, почивка за плодов сок,
след това още 16 500 лицеви опори. - Почакайте.
Знаеш ли къде е Гуиневър? - Разбира се.
Нали заради това бях в затвора.
Ланселот я държи в стара, неизследвана и разрушена кула.
Изпращам й писма в торти,
защото сладкарят на Камелот харесва сестра ми.
Това е страхотно, сир! - Млъкни.
Сир, стилно е. - Стига, и не ме наричай сир.
Ние сме на мисия,
както в дните на кръгла маса. - Само това ни липсваше.
Извинете, сир...
Млъкни! Пазачите ще ни забележат.
Обикновено е един, а днес са трима.
Ние сме петима. На кого му пука?
Да, знам, ако броим и вас сме шестима.
Какво? - Виждам четирима.
Вие имате различни системи на броене.
От колко време я държат тук?
Сладкарят изпраща торти от няколко години.
От няколко години? - И какво ще правим?
Ще започнем с тримата глупаци.
Имате предвид нас тримата ли?
Онези, глупако! - Ще ги направим на кайма!
Гледайте да не изтървете някой, който да вдигне тревога.
Имаме нова техника без оръжие.
Ще ги убедим да се предадат.
Как обикновено я предупреждаваш?
Когато охраната се смени хвърлям камъчета.
Оставете на мен. - Не, какво прави той? Не!
Доволни ли сте? Сега те ще вдигнат тревога.
Предупредих ви! - Значи отстъпваме?
Може би не сега, но трябва да побързаме.
Ще минете през вратата ли? - А през какво?
Аз трябва да се кача по пълзящото растение.
Защо? - За пръв път ми е.
Подвиг в името на любовта. Има пълзящо растение.
Няма да използвам стълбите като загубеняк.
Ти ли си, приятелю? - Да, любов моя!
Каква тръпка! - Дойдох да те освободя.
Да ме освободиш? Боже, можеш ли?
Чу ли, да ме освободи! Най-после ще се разкараме оттук!
Не съм стегнала багажа на мадам. - Майната му на багажа.
Просто вземете посланието на моя ухажор.
Моят спасител! - Идвам, любов моя.
Не искам да ти развалям подвига, но така е много дълго.
Пазачите ще се върнат с подкрепления. - Старая се, но е доста трудно.
Качи се по стълбите. - Не!
Може героично да разбиеш вратата горе.
Нали няма да свалиш Гуиневър оттук?
Може ли вие да се качите и да разбиете вратата?
Ще спестим малко време. - Каква тръпка!
Мадам осъзнава ли, че не мога да ви оставя насаме?
И аз съм заключена тук.
Моя любов?
Не, дръпнете се. Ще разбием вратата.
Боже мой, сънувам ли? Този глас...
Да, аз съм. Има ли някой зад вратата?
Разбивай! - Аз ли?
Моля те. Мен ме боли рамото.
Давай!
Добре, дръпни се. - Но, сир...
Ти си жив, знаех си. Просто го знаех.
Милейди, вашият ухажор мръдна с половин метър.
Но надолу. - О, да, извинете.
Простете, ситуацията е малко неловка,
но случайно чакам... - Няма проблем.
Разбих вратата, в случай че охраната се върне.
Ако се наложи бягайте по стълбите.
Мерси, извинете. - Всичко е наред.
Аз ще се възползвам от възможността да сляза.
Ако не възразявате...
Така...
стойте на 200 стъпки по пътя, в случай че някой дойде.
На пътя ли?
Направете 200 крачки и пазете.
Ако няма никой ще се върнем.
Не, пазене за случай, че някой дойде.
А ако не дойде? - Тогава просто пазете там.
Това не променя нищо. - Не можем ли да пазим тук?
Направете първо 200 стъпки.
Мислех, че е ако някой дойде? - А ако единия остане тук?
Никой не остава тук. Направете 200 стъпки по пътя.
А, ясно! - И стойте на стража.
В случай, че някой дойде. - В случай... да.
Да, наблюдавайте дори и никой да не дойде.
И не се връщайте. - Добре.
Напред.
Какво има? - И аз ли да вървя... добре де.
Извървете 200 стъпки. - Заедно, така ли?
Именно... - И да се върнем?
Не, стойте на пост.
Ако никой не дойде правим още 200 чак до морето.
Къде сте, приятелю? - Идвам, любов моя.
Оказа се малко сложно. Пълно е с тръни!
Побързай, няма време за мотане. Току-що убихме сакс.
Предавам се. Объркал съм подвига.
В какъв смисъл се предаваш? - Ще стана рицар по друг начин.
Не сте ли влюбен в милейди? Е... може и да съм влюбен,
но мисля, че малко се поувлякох.
Според мен добрият подвиг трябва...
Кажете й, че вече никой не се качва и да слиза.
Трябва да тръгваме. - Няма ли да има повече любовник?
Няма... Не знам, може би.
Във всеки случай той ще бъде по-малко...
Отивайте вече!
Какво правят всички тези безделници там?
Какво са намислили?
Ескалибур, изкован на място!
Мечът на кралете изкован близо до камъка на боговете.
Остават само няколко бройки.
Великият Мерлин ще командва вятъра и светкавиците.
Ей, момчета! Дървени фигурки, а?
Имам Артур, Ланселот, Мерлин, Гуиневър...
Ескалибур, билковият чай на боговете.
Чудодейно лекарство за газове и сраснали нокти.
Както и за зъбни болки и дюстабан.
Не се приближавайте твърде много до Камъка, опасно е.
Не може да отидете по-близо. - Небето ще стане тъмно
и божествен вятър ще удари
Камелот надолу към далечното море.
Артур Пентрагон седи на кръглата маса и казва:
Приятели, тази маса е като някои сирена.
Може да я разделим на равни части,
но ще бъде трудно да я настържем.
Това е той! Той е, той е!
Коя е тая?
Владетелката на Езерото. - Не трябваше ли да е невидима?
Изгониха ме, гадове! Изгониха ме!
Защото този боклук се отказа от мисията,
която боговете му възложиха. Кажи, че затова си тук, нали?
Всъщност е така. Реших... защо пък да не опитам...
И още как ще опиташ. И не смей да се плашиш.
Извинете... Какво става тук?
За какво е всичко това?
Той пък какво е забравил тук?
Стойте, недобросъвестни селяни!
Обръщайте се и изчезвайте или ще бъдете сритани.
Не ме ли познавате? Понапънете се малко.
Покрай камъка се запознавам с много хора.
Достъпът до Камъка на боговете е забранен.
Кръгом и да ви няма. - Какво правиш тук, прасе?
Ти? - Пусни ни, козел.
Нямаме време за глупаци. - Познавате ли се?
Повърхностно. - Сър Парсифал е мой брат.
Твой брат? - Да, брат ми Ламорак!
Защо не сме го виждали досега? - Защото не е брат, а е глупак.
И брат ми е глупак, но ти го познаваш. - Твоят ни е достатъчен.
Ти нарече този човек "сър".
Единственият сър тук е този, който извади Ескалибур.
Затова сме дошли, но вие и вашите лентяи ни преграждате пътя.
Само избраният може да извади Ескалибур,
защо тогава не пускате и хората да опитват?
За да не го извади някой неизбран.
Ламорак! Знаеш ли какво, мамко?
Един терен, два отбора. Да решим спора на робоброл.
Това е несериозно. - Какво е това?
Робоброл, уелска игра.
Брат ми е нула в нея. - Не съм нула в робоброла.
Дори баба го каза.
Ако искате вашият Артур да се приближи
до камъка играем три манша.
Ако спечелите можете да опитате, но ако загубите
отиваш във фермата да кажеш на тате и мама,
че си загубил, нещастнико. - Това е чудесна идея,
но ще ви предложа нещо друго. Пуснете ме до камъка, а след това
си играйте уелските игри, колкото искате.
Стойте далеч от камъка.
Освен ако не спечелите.
Робоброл в три манша!
Не един, не два, а три! - Девет черупки.
Можем да умножим бробин по 1, 4, 6, 21 и 3.
Бробоните също с изключение на 4, 6 и 4.
Бробинлът е настроен на 24 точки.
Три търн-робобрина, печеливш пас, рато-роболе,
а за тези, които са истински мъже робоброл!
Ако някой вкара робоброл... - Дори не се надявайте, момчета.
Имате ли въпроси? Какво не ви е ясно?
Има ли топка или нещо подобно? - Обикновено не, искате ли?
Не, не ми трябва, аз няма да играя. - Топката не променя нищо.
Точките са важни. - Донесете топка.
Добре, момчета! Започваме!
Не им позволявайте да ви впечатлят!
Върнете се на линия 21.
Там!
Сир, вземете 31 играча и пазете линията зад робоурле.
Стига сте го наричали сир! - Всички останали в атака!
Бубин, броуб, рубу на шест. Играйте агресивно!
Казахте 31 играчи? Ние сме само петима.
Стига сте капризничил. Това не е кръглата маса.
Играйте!
Пуснете топката за бробинле.
Това са 24 точки наведнъж.
Проблемът на някои хора е, че мислят твърде много.
Сър, топката не е важна за играта.
Тогава какво да правя? - Печелите точки!
Играйте за точки! 16, линия от 16.
Трябва да съберете още четири черупки.
Седем.
Три.
Робоурле! Тръбете!
Робоурле или рубурле? - Робоурле, не рубурле.
Не, няма робърл.
Това не е робърл.
Писна ми от теб.
Възползвайте се максимално от боброл-роубрело-кроброкле!
Няма да имаме втори такъв шанс!
Ау, заболя ме!
Какво? Това фал ли е?
Робоброл! - Невероятно!
Какво значи това? - Робоброл, ние спечелихме!
Значи сте играла и преди. - Не, не съм.
Значи, ако бях ритнал някого в топките щяхме да спечелим веднага?
Не, сър, Робоброл е по-тънко нещо.
Сега може ли да извади меча?
Може да опита.
Вдигам този рог,
пълен с вино с отвратителен вкус.
Дори е по-зле от обикновено.
Ланселот забранява вносни вина. Това е местно.
Просто казвам, че е лошо. - Пия за завръщането на дъщеря си
и за проклетия тъпак, който смятахме за мъртъв,
а той дойде и я освободи.
А нашите възкръснали от мъртвите шампиони?
Бяхме свикнали да си мъртъв.
Аз не бях, но нямам представа кой сте.
Може да ни запомните като основоположници
на т.н. Артурианската епоха.
Преди нас нямаше нищо. - Ние основахме Великобритания.
ВМС, металургията, търговията с подправки.
Преди се умираше от едно порязване, но при Артур нямаш проблеми.
750 000 здравни центрове. - Кой го направи?
Артур! - Какво?
Пилето е грандиозно!
Напомнете ми той какво прави тук? - Това е деликатен въпрос.
Моят гост ли е проблем? - Гостите винаги могат да се изгонят.
Да, но не бих го изгонил пръв. - Добре, но защо е тук?
Прищявката на баща ти. Един вид каприз.
Доведе в замъка лудите си...
Да ни обсадят. - Може ли аз да разкажа?
Храним един човек, който дойде да ни пуска стрели в дупетата!
Обсадата се провали и баща ви... бам!
По някаква причина ги приюти на нашата земя
с оръдията им, палатки и работилници. - И не съжалявам.
А ако саксите ни нападнат и намерят тоя арсенал?
Мислите ли, че ще проявят разбиране?
Ако ни нападнат всички ще сме мъртви. - Но това не са нашите кули.
Кулите са забранени, наши или чужди. - Нека ги конфискуват.
Преди да ги конфискуват не може ли да опитаме нещо?
Да не мислиш, че само ти се сещаш за това?
Не ни остана нито един арбалетчик!
А техните не могат да бъдат обучени. - Всеки може да бъде обучен.
Не и те. - Може вие да успеете.
Какво да успея? - Да обучавате войски, обсади...
Не сте ли го правил досега? - Да, но не съм обучавал глупаци.
Тоест и те са глупаци, но не толкова безнадеждни.
Брока... Прока...
Гендзин... И Трупаская.
Всички се струпват един върху друг.
Трябва ти три дни, за да ги разплетеш.
За две седмици си изкрещях дробовете,
а не можах да науча дори двама да маршируват един до друг.
Те са не обучаеми.
Какво сте намислила?
О, как ме изплашихте. - Отивате ли някъде?
Нима ако нося наметало значи, че си отивам някъде?
А не отивате ли?
Отивам, но ако ви кажа къде вие ще крещите.
Вероятно няма да ми пука,
но кажете и ще проверим.
Забравих нещо в кулата.
В кулата? В руините на Бан?
Да, в бързината... трябваше толкова бързо...
Мислех, че съм взела всичко, но не.
И сега отивате към руините на Бан? Това са четири часа пеша.
Четири... мислех, че са три.
През деня, а нощем са четири.
Да тръгнете сега за Бан си е чиста проба безумие.
Забравих си короната от цветя. Вземам я и се връщам.
Вашата корона от цветя? На кого му пука за нея?
Ние ви спасяваме, а вие се връщате? Луда ли сте?
Ако ще ме ограничавате можеше и да не ме спасявате.
Аз не ви ограничавам.
Тогава отивам да си взема короната.
А тя дори не е моя. Всъщност е ваша.
Моя корона от цветя? Не, аз нямам такава.
Тази, която носехте в деня на сватбата ни,
но разбира се за вас тя не е толкова важна,
но за мен е важна, защото е сантиментален символ.
Ще добавя и, че е талисман,
както ми разказаха,
и носи със себе си сигурност и спокойствие,
но само ако я пазя до себе си.
Носи сигурност и спокойствие? Колко ефективно нещо!
Заслужава си нощна разходка,
рискувайки срещи с патрули или гладни вълци.
Приятен път! - Отивам да си взема короната!
Добре, дайте ми пет минути да се преобуя и да сложа нещо вълнено.
Не съм ви молила за нищо, скъпи.
Вие направихте толкова много за мен.
Не искате ли да дойда с вас?
Искам, да, моля.
Но...
не мрънкайте по целия път.
Много е яко.
Във възторг съм!
Едно нещо не разбирам.
На бойно поле са напълно неуправляеми,
а тук такова нещо...
Тъпи са, да...
но са добри музиканти.
Напред, но трябва да действаш бързо.
Няма ли да дойдете с мен?
Не, аз ще стоя на стража. Вървете.
Сам самичка ли? - Отивайте по дяволите!
Не може да позволим на патрула да ни спипа горе.
Вие вървете, а аз ще пазя.
И не се мотайте седмица, нали?
Чувам шумове! - Побързайте!
Няма ли да изпратим някого?
Всеки път ли ще питате? - Съжалявам, всеки път ще питам.
Знаете ли, ние го възприемане като нападение,
но за тях може да е просто традиция. - Нещо като спектакъл ли?
Трябва ли да им хвърляме монети?
Чуваш ли нещо? - Да, точно сега.
Някакъв идиотски глас попита: "Чуваш ли нещо?"
Барабан. - Сигурен ли сте?
Разбира се, че съм сигурен. Не спорете, барабан!
Барабан. - Да, разбрах.
Барабан!
Това е нещо ново. Този път го правят с музика.
Не забравяйте, че тази псевдо цивилизация
от векове практикува кръвосмешението.
Всички са имбецили.
Сега какво? Бързо направете нещо!
Да изпратим ли уланите? - Късно е, оръдията са на позиция.
И аз го виждам. - Тогава млъкни!
Момчета, време е. - А аз възразявам.
Стига глупости. Ще провалиш целия план.
Направете нещо, по дяволите! - Издайте заповед!
Направи нещо, мухлясал гущер! - Тия заспаха ли под земята?
Ланселот може да удари. - Баща ми е крал на бъркотиите.
Не, няма да позволя работата ни да бъде съсипана.
За Бога! - Искате ли един шамар?
Ще загубим всичко! - Ще боли, но Артур го заповяда.
След десет години се появи и заповядва:
"Разрушете всичко." Аз съм против!
Какви са тези въжета тук?
Извади ни оттук,
вместо да стоиш като табуретка, глупако.
От тази стая тръгва таен проход. Всички го знаят!
Но само Артур знаеше входа.
Няма да стоим заклещени тук и да чакаме да умрем като плъхове!
Знаете ли къде е този проход или не?
Имаш предвид този ли?
От нашата последна среща
не сте се променил кой знае колко.
Променил, не променил? В какъв смисъл?
В смисъл смелост, чест, достойнство. - А... разбира се, че не.
Бягайте... далеч от тук.
Ако се върнете в Логлес ще бъдете обесени.
Сир.
Обесени?
Ти ще бесиш хора?
Не си много убедителен като безмилостен отмъстител.
Обясни плана си на твоите приятели бургундци.
Идиотите толкова се объркаха, че разрушават твоята крепост.
Аз дадох заповед за откриване на огън.
Това Ескалибур ли е?
Чувам, че е изгубил силата си,
и боговете повече не подкрепят Артур Пентрагон.
Да тръгваме. - Всички в лодките!
Казах, че до тъмно ще сме на триерата и значи ще бъдем.
Отиваме си в Рим! Отиваме си в Рим!
- Три години в това бунище.
Тоя псих няма да ни крещи повече! - Това едва ли ще се промени.
Къде отиваш?
Артурус! Какво са тези фокуси?
Вижте.
В името на Минерва, какво правиш?
Едва не те оставихме! Приливът се обръща!
Качвайте се веднага! - В Рим ще получиш три непоряда
в кенефа! - Хайде, гребете!
Гребете!
Ти си неспособен.
Ти си неспособен!
Сир!
Защо, по дяволите, сте тук?
Сър, ранен ли сте? - Изнесете го!
Не, добре съм. Защо не си седяхте на хълма?
Защото вие изчезнахте. - Накрая намерихме тунела.
Сир, защо лежахте на тази маса?
Без причина, да тръгваме. - Без причина?
Да вървим, преди всичко да се срути върху нас!
Остров Танет, саксонска територия
Сир, мога ли да попитам нещо? - Започна се...
Сега Танет наш ли е или е техен? - Наш е.
Като Уелс, който 200 години воюва за независимост от Логлес?
Признавам си, че и на мен ми е интересно какво ще стане.
Не ни трябва независимост. - Не.
Без независимост? Оставате под юрисдикцията на Камелот?
Да. - Разбира се.
Значи, Танет още ще е част от Логлес?
Да. - Очевидно.
Тогава всичко е наред.
Не разбирам всичко, но не изглежда толкова зле.
При едно малко условие. - А, вярно.
Ако искаш пари, забрави. Разорени сме.
Може да ви дадем назаем.
Сир, заключавам...
че планирате да възстановите известната ви кръгла маса.
Евентуално.
И новата кръгла маса ще е много по-голяма от предишната, нали?
Евентуално.
Сир, предпочитам да съм директен.
Притежавам остров в кралство Логлес
и вярно и достойно служих
на Камелот дълги години...
Искам постоянно място
на новата кръгла маса.
Сир, това шега ли е?
На масата няма място за този луд.
Да си държи острова. Никога не сме ходили там.
Кралството Логлес е свещено и не може да бъде разделено.
Вярно е.
И така, кога ще намерим този Свети Граал?
Кога започваме търсенето?
КАМЕЛОТ завръщането на краля
превод и субтитри Ivon