Превод от английски Камен Велчев
Времето е интересно нещо.
-Когато бях дете... -Едно.
-...дните бяха безкрайни. -Две.
-Крийте се! Крийте се! -Три.
-Годините обаче... -Чакай! Ето тук.
-...годините летяха. -Четири.
-Пет. Шест. -Тим, не надничай.
Не надничай.
-Преди да се усетиш... -Седем.
-...вече си пораснал. -Осем.
-Случи се и на мен. -Девет.
Девет и половина. Десет!
Готови или не, аз започвам.
Казвам се Тим, а това е...
това е останалата част от моята история.
Спасявайте си живота!
Не е честно, тате. Ти надничаш.
-Аз съм домашен татко, което означава... -Хайде!
...че рядко съм вкъщи.
Закопчейте се, семейство Темпълтън.
Готови?
-Готови. -Старт!
Някой би казал,
че имам свръхразвито въображение,
но да си татко е най-яката работа в света.
Всъщност е няколко най-яки работи.
Понякога съм пилот-състезател.
Ухаа! Татко Андрети!
Еха, Темпълтън!
Понякога съм най-добрият
готвач в областта
и раздавам храната.
За мен още една, тате.
Тина.
Казиното печели отново.
Или хирург, ако се налага.
-Вилица. -Вилица.
-Шпатула. -Шпатула.
Нека създанието оживее!
Живо е!
Понякога се получава, понякога не.
Не, не, не. Виж.
-Агънцето е здраво. Виждаш ли? -Ура!
Обаче винаги сме заедно.
-Съпругата ми Керъл. -Това е чудо!
Тя носи хляба в семейството.
-Благодаря на всички. Знаете максимата:
"Тайната е в тестото".
Нямаше да се справя без съпруга си.
Той се справя с всяко предизвикателство.
-Много ме бива в маята. -Ура, мамо!
Носи и бекона,
докато гледам бебето ни Тина.
Понякога обаче сякаш
тя гледа мен.
-А Табита... -Благодаря!
...нашата второкласничка, беше приета
в най-доброто училище в града.
Ура, Табита!
Много се гордеем.
Все още поддържам връзка и със старата банда.
Вярвате или не, Джимбо стана кмет.
-Бисквитка! -Съпругата му Стейси
е мозъкът зад всичко.
-Опа, Джимбо! -Що се отнася до тризнаците...
-Падна ни... -Падна ни...
Падна ни.
Да, те не се промениха много-много.
Малкият ми брат Тед
стана голям началник.
Толкова е зает, че го виждаме съвсем рядко.
Той обаче не забравя да изпраща
ненужно щедри подаръци
за специалните случаи.
-Божичко! Чичо Тед е върхът!
В общи линии
животът ми е съвършен.
Скоро обаче всичко това ще се промени
Леле мале.
Аз ще ви спася!
Благодаря, скъпи.
Успокой се, Табита.
Идвам за теб.
Ще те спася от бълбукащата лава!
Тате, какво правиш?
Гнус. Оцапа всичко.
Хайде де, това е съдбоносният сладък вулкан!
Преди го обожаваше.
Сега обаче се опитвам да си пиша домашното
или съдбата ми няма да е сладка.
Разбрал съм едно нещо:
детството е само едно.
Пораснеш ли, няма връщане назад.
О, не.
Лека нощ, доктор Хокинг.
Въглерод, бор, берилий, литий, хелий, водород.
Успях.
Бум шакалака.
"Четири наум." Елементарно.
Здрасти, Табита.
Започва предаването "Лека нощ".
На живо от спалнята ви. В главните роли мама и татко.
Специален гост е бебето Тина.
Лека нощ, малка Тина.
Ей, върни се.
Лека нощ, мамо.
Лека нощ, миличка. Мама ще те цунка.
Песен за лека нощ
-изпята от татко... -Какво?
Какво? Време е за песента за лека нощ.
Не, благодаря.
Сега слушам бял шум!
Помага ми да заспя!
Какво ще кажеш
да ти помогна с репетицията за представлението?
Да! Нали?
Мога да дойда в училище с теб,
ти ще събереш приятелките си и ще репетираме заедно,
а после ще отидем за сладолед.
-Аз черпя. -Не! Не може.
Не трябва да носиш отговорност за чужди деца.
Знаеш как е.
А, да, добре.
Добре.
Какво ще кажеш за любимата си приказка?
Онази за...
Чичо Тед е бил магическо говорещо бебе.
Имало е ракета, пълна с кученца,
а ти си спасил света.
Хубава история, нали?
Абе не е много смислена.
Шегите бяха добри, нали?
М-м-м.
-Добре... -Тате.
Програмата ми за утре е ужасна.
Ясно. Моята също.
Не забравяй агънцето.
Лека нощ, агънце.
Лека нощ, чичо Тед.
Нядявам се да порасна и да успея като теб.
Може да се видим скоро.
Лека нощ, Табита.
Не мислиш ли, че съм малко голяма за това?
Добре.
Мисля, че е време и двамата да пораснем.
Очаквам с нетърпение да се видим на масата за закуска.
Приятни сънища.
Как лети времето?
Откъде да знам?
Чакай, чакай. Виждам светлина.
Махни се от пътя ми.
Най-накрая.
Сладкият вкус на свободата.
Уизи?
Ей, ти там, кой век е сега?
Пусни ме, диво огре!
Не, не, не. Уизи, това съм аз.
Тим.
Наистина ли си ти?
Приближи се.
Дай да ти видя лицето.
По-близо.
Още по-близо.
О, Тимъти.
Това си ти.
Ей! Това пък защо?
Ти ме захвърли във вечния мрак
и наруши жизнения ми цикъл.
Съжалявам, Уизи.
Ти обаче изглеждаш страхотно.
Искаш да кажеш, като изключим ръката.
Дори не съм забелязал.
-Но си го помисли. -Забелязах,
защото... очевидно нямаш ръка...
Никога не би се отнесъл така с агънцето.
Ами... Дадох го на дъщеря си Табита.
Създал си наследник, Тимъти?
Двама.
Двама? Бийте камбаните!
-Не. не. не. Уизи, спри. -Да! Да!
-Уизи, тихо! Мълчи, мълчи. -Време е за празненства!
Не, не. Не е време за празненства.
-Уизи, тихо. Мълчи. -Защо? Какво има?
-Какво има, Тим? -Не знам.
Не ми е много до празници
точно сега.
Защо?
Табита.
Уизи, тя расте толкова бързо.
Сякаш вече няма нужда от мен.
Да, първо започват да прекарват по-малко време с теб.
Аха.
След това спират да търсят съветите ти.
Именно.
После те приемат за даденост.
Може и така да е.
-После ти чупят ръката. -Какво?
И накрая те натикват в кутия!
Добре, Уизи... Изобщо не ми помагаш.
Аз само... Само ме е страх,
че двамата с Табита се отдалечаваме,
както... както се случи между мен и брат ми.
Мислех, че цялото време на света е наше.
Човек обаче не може да върне времето назад, нали така?
Как се осмеляваш да се съмняваш в силите ми!
-Върни. Върни. -Хайде пак се започва.
-Велико колело на... -Чакай малко.
Чу ли това?
Никога не натискай бутона за отлагане!
Сякаш идва от бебешката стая.
Какво е това? Някакво нощно създание?
Вещици? Воят на хрътките на Ада?
Уизи!
Не отивай, Тим!
Мога да върна времето назад...
към златните години, когато бяхме само ти и аз.
Здравата ми ръка.
Не отваряй вратата.
Спомни си последния път!
Ако желаете да се обадите,
моля затворете и наберете отново.
Ако имате нужда от помощ, затворете и наберете оператора си.
Благодаря.
Ало?
Ако желаете да се обадите,
-моля затворете и наберете отново. -Телефонът ми.
Стегни се, човече.
О, Тина, малка крад...
Лека нощ.
...ливке!
Еха!
Здрасти, тате.
Табита? Ти ли си?
Трябваше да си видиш физиономията.
Безценно.
Ти... Ти... Ти можеш...
Ти можеш да говориш?
Аха. Вече съм в играта.
Вратовръзката е с щипка.
Тате, Бебешката корпорация е по-скоро...
Упс.
Тате, тате, свести се. Чуваш ли ме?
Тате, чуваш ли ме?
Тате, колко пръста ти показвам?
Четвъртък?
Трябваше да те предупредя.
Забравих, че си стар човек.
Чакай малко.
-Ти си от Бебешката корпорация? -Да.
БебеКорп е по-скоро
мое странично хоби.
Работата е там, че съм член на фамилията Темпълтън.
-Ура за Темпълтън! -Да! Добре.
Наистина знаете как да отглеждате бебета.
Направо невероятно.
Не че всичко е перфектно.
-Имате си и доста проблеми. -Да. Така е.
Ще поговорим за това по-късно.
Леле мале, не мога да повярвам.
Искаш ли да изкараме акъла на мама?
Тате, концентрирай се.
Добре, добре.
БебеКорп е изпаднала в криза.
Този път каква?
Котенца?
Не. Този път е нещо още по-лошо.
-По-лошо от котенца? -Да.
Затова съм доброволец
-за тази супер секретна мисия. -Ма-ма.
Искам да помогна. Какво искаш да направя?
Давай само така, тате.
-Имам нужда точно от теб. -Супер!
За да привлечеш чичо Тед.
Не. Какво?
Защо реагираш така?
Тате, БебеКорп не може да чака повече.
Всичко лежи на моите плещи, тате.
Когато се писах доброволец мислех,
че ще е лесно.
Но вие двамата никога не се виждате.
Това е толкова тъжно.
Чиста двойка. "Останете след часовете."
Тъжно? Да, може би.
Малко. Не знам.
Забравяш да му се обаждаш?
Забелязала съм, че си малко разсеян.
Какво, какво?
Склонен си да отлагаш.
Трябва да го поканиш за празниците.
Не, няма да...
Не мога да му се обадя точно сега.
-"Не мога" не води до резултати. -Не.
Да не сте се скарали за нещо?
-Не. -Ядосан си му за нещо?
Стига вече. Нещата са сложни.
Как така сложни? Не знаеш как се ползва телефон?
Не, нямам нужда от помощ за теле...
Добре, какъв е проблемът?
Какъв е проблемът? Кажи ми.
Няма смисъл.
Обаждам му се. Каня го. Той не идва.
Винаги е на среща, или в командировка,
или на телефона.
Интересува го само работата.
След известно време... просто спираш да се опитваш
Да, но той е твой брат.
Били сте партньори.
Да, просто понякога...
порастваш и се отчуждаваш.
Тате, не казвай "не".
Ами ако всеки каже "не"?
Нищо няма да се случва.
Нищо няма да бъде направено.
Трябва всеки ден да се събуждаш
и да си казваш: "Да, да, да!"
Изненадай ме. Кажи "да".
Голямо разочарование.
-Започвам да се ядосвам! -Късно е.
Утре можем да си поговорим за това.
Опа. Малкото конче падна.
Един ден няма да е проблем, нали?
Лека нощ, миличка.
"Лека нощ, миличка."
"...конче падна".
"Табита?"
А?
Спокойно. Аз ще отворя.
Къде е тя? Къде е?
-Къде е кой? Какво става? -Дойдох възможно най-бързо.
-Тед? -Отложих всичките си срещи.
Какво правиш тук? Какво крещиш??
-Къде е Табита? -Табита?
-Къде е тя, Тим? -Тед.
Чичо Тед, ти си тук! Наистина си тук.
-Коя ръка? Лявата или дясната? -Какво?
-Да не е фибулата? Казвай. -Олеле.
Добра дилатация. Отваряй устата.
-Кажи "А-а-а". Добре ли си? -К-какво правиш?
Изглеждаш добре.
Не се притеснявай. Добре съм, чичо Тед.
-Браво на моето момиче. -У-хуу.
Какво те води в града?
Табита е паднала от понито.
-Така ли? -Така ли?
Така ли?
-Тим ми е оставил гласова поща. -Така ли?
-Така.
Ало. Обажда се брат ти.
Помощ. Табита падна от кончето.
Лека нощ, миличка.
Това е тревожно.
Кълна се, че не съм изпращал това съобщение.
...съзнателно.
Аз...
Набрал си го с дупето си?
С дупето.
Докато говоря насън.
Правя го понякога.
Набрал си ме с дупе и си говорил насън?
С дупето.
Знаех си, че има напълно логично обяснение.
Ето това е.
Важното е, че си тук.
Ураа!
Абсолютно. Поне засега.
Чичо Тед, остани за Коледа. Моля те.
Съжалявам, миличка. Не мога да празнувам Коледа на Коледа.
Чичо Тед, толкова ми липсваше.
Толкова ми липсваше.
Не мислиш ли, че съм малко голяма за това?
Може ли да поговорим в кухнята?
Насаме.
Ами бебето, Тим?
Тя идва отгоре.
-От горния етаж? -Точно така. От БебеКорп.
Казваш, че гласовата поща е била зов за помощ.
Да! Не.
Тя е от секретна корпорация, управлявана от бебета.
Тим, ще ти дам името на един доктор.
Рой Федерман. Кажи, че аз те пращам, ясно?
За какво говорят?
Трябва да ги оставим насаме.
-Заповядай. -Благодаря.
Не съм луд!
Просто не си спомняш. Кажи му, Тина.
-Той... Аз... -Тя не може да говорим, Тим.
Стига си я прекъсвал.
Кого да прекъсвам? Не чувам никого.
Освен противния си глас. Това чуваш.
Имам прекрасен глас.
Добре.
Мога да докажа всичко, което казвам.
-Така ли? -Така!
Смучи, Тед.
Моля?
Смучи.
Не, Тим. Ти смучи.
Време да купим коледна елха.
Но ние имаме коледна елха.
-Не, нямаме. Нямаме. -Имаме. Имаме.
Смучи, смучи, смучи, смучи, смучи.
-Разкарай биберона от лицето ми! -Извинете ме.
Извинявам се, че ви прекъсвам, но имам едно предложение.
Защо не засмучете и двамата?
Ха!
-Тя говори. -Много при това.
Хайде, момчета.
Бебе в колата!
-Ето за това ти говорех! -Юхуу!
Ехаа! Юхуу!
Леле.
У дома съм си.
Видя ли?
Истина е.
Това аз ли съм?
Ако си просиш комплименти, ето ти един!
Ти си жива легенда тук.
Статуя?
Е, сам спасих компанията.
Бяхме двамата.
Нали? Бяхме партньори.
Така ли?
Не виждам твоя статуя.
Въпреки всичко те обичам, тате.
Уцелили са големината на главата.
Запомни от мен: трябва да си агресивен,
за да пробиеш.
Изкачвай се по корпоративната стълбичка,
докато станеш бебето на върха.
Всъщност аз препочитам балансиран живот
и позитивна среда, където идеите ми са оценени.
Ама ти си говорела сериозно.
Много си забавен, чичо Тед.
Чудя се защо не е отбелязано в досието ти.
Досието ми?
Чела си досието ми?
-Аха. -И какво пише в него?
Много неща.
Това е Кризисният център.
Тук проследяваме всички заплахи
към всички бебета по света.
И на Хаваи.
Много е яко. Много е яко.
Аз съм Годзила.
"Спасявайте си живота! Спасявайте си живота!"
-Защо го доведохме? -Тате, слез от там.
Ще си играем по-късно, когато никой не ни гледа.
Каква е кризата?
Казвай каква е кризата, сладурче.
Ръсти, пускай.
Нов е.
Д-Р АРМСТРОНГ: Представете си бебета-хирурзи.
Опа.
Или бебета-космонавти.
Фър, фър, фър.
Да, един ден бебетата ще управляват света.
Този ден идва по-рано, отколкото подозирате.
Здравейте, името ми е д-р Ъруин Армстронг,
основател на Центъра за авангардно детство.
Чакай малко... Това е училището на Табита.
В нашия център сме убедени, че бебетата
са най-възприемчивите ученици.
Нали така, малки Нейтън?
-Аха! -Добре.
Те трябва да оползотворяват ценното си време,
за да се развиват по-бързо и да постигат повече.
Намеренията на родителите са добри,
но те не са експерти.
Единственото нещо, което пречи на децата ви...
-сте вие. -Вие!
Това обяснява защо Табита се отчуждава от мен.
-Училището. -Всички да помахат.
-Чао, мамо. -Чао, мамо!
-Чао, тате. -Чао, тате!
Сайонара.
През изминалите шест месеца
такива училища се отварят навсякъде по света.
Какъв е проблемът?
Училището е проблемът.
Да. Училището е злина.
Не, тате, не всички училища са злини.
-Само това, ясно? -Добре.
Ако философията на Армстронг се разпространява
може да сложи край на детството.
Не.
Детството бяха най-лошите три години от живота ми.
Много тъжно.
Вероятно не си го правил правилно.
-А? -Аха.
За твой късмет имаш втори шанс.
Втори шанс.
БебеКорп разработва супер-яко адаптирано мляко,
което може да направи от възрастния бебе.
Имаме с вкус на череша, грозде, портокал и лайм.
-Сериозно? -Чакай, чакай, чакай малко.
-Искаш да стана бебе? -В това си най-добър.
Така можеш да се внедриш в училището и да разбереш
какво е замислил д-р Армстронг.
БебеКорп ще се погрижи за останалото.
Перфектната дегизировка.
Действието е само някакви си 48 часа.
Заемам се с мисията.
Съжалявам, тате.
-Мисията не е твоя. -Ау.
"Предупреждение: може да причини лигавене, ломотене,
емоционални изблици, неконтролируем смях,
загуба на контрол върху дебелото черво, затлъстяване на бедрата"?
Мисля, че в моята фитнес-зала има хора, които пият от това.
Ръката, с която пиша!
Макар твоята дъщеря да е в училището.
Не е честно, нали?
Тате, не. Моля те, спри.
Какво? Ама то наистина работи.
Мое е!
По-добър съм в тези неща!
Що за шантава прическа е това?
-Всичко е за мен! -Хванах те!
Може да станете прекомерно емоционални с модулации на настроението.
Ох!
Ей!
След това идва пубертетът.
Чаят е горещ, Кони.
Винаги ти трябва да си героят, така ли?
Какво би трябвало да значи това?
Никога не идваш...
И изведнъж се появяваш с пони.
Завиждаш, кофоглавецо.
Тя е моя дъщеря!
Тя е моя племенничка.
Със сметана или захар?
Винаги аз съм бил по-успелият.
Мама забранява да се тича в къщата.
Дай бутилката, конска опашко.
Парите не стават за прегръщане.
Но ти това правиш, Тим. Точно това.
Мъже. Права ли съм?
Нищо лично.
Това е само бизнес, Лесли.
За мен е лично, Линдзи.
Спри, спри, спри! Ау, ау, ау!
Съжалявам, Кони. Трябва да прекратя това.
Утре ще поговорим за твоите проблеми.
Добре, почивка! Този път прекалихте!
Ехо. Прибрахме се.
Носим още едно дърво.
Истинско.
Веднага на горния етаж.
Бързо, бързо, бързо.
Дърпай. Не, бутай.
-Давай, давай, давай. -Бутни нагоре.
Дърпай. Не, добре.
-Надясно. -Защо ми се падна тежкият край?
Защото си млада и силна, миличка.
Още малко.
Първо аз!
-Хайде. -Махни се.
-Тим? Тед? -Мамо.
Хвани въженцето. Хвани въженцето.
Хвани въженцето, хвани въженцето!
Не можеш просто да изчезнеш.
Трябва ти оправдание.
Вярно.
Това ми е слабото място.
Къде сте, момчета?
Кажи й, че събираш багажа.
Горе сме, събираме багажа.
Багажа? Защо?
Ами-и-и. Отивате на пътешествие, за да се сближите.
Отиваме на пътешествие, за да се сближим.
Сега?
Тим, родителите ви идват утре.
Те могат да ви помогнат.
Да, те могат да помогнат.
Какво... Не можете да ме оставите с родителите ви.
О, Тина!
Какво правиш?
Знаеш ли какво? Отиваш в бебешкия затвор.
-О, не, не, не! -Табита!
-Съжалявам, миличка. -Имам нужда от малко помощ.
Миличка, дръж го право.
Обажда се Тед Темпълтън, мъжът.
Продължавайте без мен. Имам спешна работа със семейството си.
-Вдясно, скъпа. -Да, имам семейство.
Тим, качвам се.
Да, трябва да поговорим.
Мамо?
О! Тина!
Остави ги. Остави ги.
-Остави ги. Остави ги. -Тина!
Остави ги! Върни се!
Тина, спри!
Какво ти става?
Трябва да тръгваме.
-Какво? Сега? -Да.
-Паркирал съм хеликоптера неправилно. -Чао!
-Чакайте, чакайте. Толкова скоро? -О, не.
Какво... Наистина ли тръгнаха ей така??
Аха.
Скрийте се!
Трябва да сваля тези бебешки мазнини.
Тина! Какъв ти е проблемът?
Утре като се събудиш
ще се държиш добре, Тина.
Никакви дяволии повече.
Разбрахме ли се?
Добре.
Гадост.
Благодаря ви, че дойдохте, скъпи дами.
Искате ли плодове?
Какво... Ей!
Можем ли да продължим?
Липсват ми зъбите.
Реших кой ще отиде на мисията.
Благодаря ти, приемам.
И двамата.
-Да! -Не.
БебеКорп иска да събере отново екипа ли?
Не.
Корпорацията смята, че това е ужасна идея.
Естествено.
Аз съм шефът, винаги става на моята.
Аз смятам, че работите по-добре поотделно.
Аз работя сам... или поне не с него.
В "колектив" няма думата "аз".
В "колектив"-а го няма "теб",
-обаче почти има "ТЕД". -...Е-К-Т...
Като колектив явно няма да стане.
Ако искаш нещо да бъде свършено, свърши си го сам.
-Всички сме заедно в това. -Всеки за себе си.
Едно е най-самотното число.
-Вълкът-единак. -Обединението прави силата!
Аха!
Съжалявам.
Добре. Лека нощ.
На косъм беше.
Явно ще трябва да претопим статуята ти
и да направим утешителни награди.
Моля те, не унищожавай статуята ми.
Имаме разузнавателни данни,
че д-р Армстронг излиза от кабинета всяка сутрин в 11:15 часа.
Трябва да се промъкнете,
да заложите тези подслушвателни устройства
и да ми докладвате.
Леле, колко яко.
Проба.
"Странници в нощта..."
Уредила съм училищният автобус
да бъде тук точно в 8:00 часа!
-Благодаря ти, Кони. -Лека нощ.
Не се успивайте.
Разбрано.
Лека нощ, да спиш в кош, момчета.
Да поспим!
Какво става?
Няма нищо.
Не се притеснявай, миличка.
Сигурна съм, че татко ще се върне
точно навреме за представлението.
Всичко е наред.
Какво? Не искаш ли да дойде?
-Май да. -Разбира се, че искаш.
Заспивай сега.
Лека нощ, мамо.
Лека нощ, сладкишче.
"Не искаш ли да дойде?"
"Май да."
"Не мислиш ли, че съм малко голяма за това?"
"Мисля, че е време и двамата да пораснем."
Процесът срещу Тимъти Лесли Темпълтън
е в ход.
Ха! Лесли.
Процес? Чакай малко... Какви са обвиненията?
Измама.
Преструване на най-готиния баща на света.
-Но аз никога не съм казвал... -Доказателство 1.
Стига де. Това беше подарък.
Предлагам да оставите говоренето на адвоката си.
О, не.
По мое време тези чаши трябваше да бъдат заслужени.
Татко, какво? Не съм...
Най-добрият му приятел беше часовник.
Мамо.
Счупи ми ръката.
Не съм! Беше брат ми.
Възразявам, ваша чест.
Приема се.
Ние, съдебните заседатели, смятаме че обвиняемият е...
Пълен провал!
Табита, ще ми помогнеш ли?
Олеле!
Тате, имам много домашни.
-Леле! -Табита!
Времето изтече.
-Чакайте. Не! -Спаси ме, тате! Спаси ме!
Леле, човече. Това беше откачено.
Успахме се! Успахме ли се?
-Успахме се. -Събудете се, малки гноми!
Събудете се! Коя година е?
О, не.
Това е зле. Не.
Не! Не.
Събуждай се.
Ставай. Трябва да тръгваме.
Хайде. Ще закъснеем за... Ох!
Ще ти пусна имейл.
Какво става?
Забравих да настроя Уизи за зимното часово време!
-Какво?! -Зимното часово време, Тим.
Трябва да взема саксията и буболечката.
-Взимай каквото и да е. Трябва да тръгваме. -Не се паникьосвай.
На добър път, момчета.
Да тръгваме.
Оу-о-о-о-о-оу...!
Вдигхни ме.
Вдигни ме...!
Обличай се.
Какво си направил с мен?!
Сериозно ли? Ще отплаваме нанякъде ли?
О. не. Не, той заминава.
Чакай, не, не. Спри!
Спри, спри! Върни се!
Ахой!
Върни се!
Яко, брат.
Какво ще правим сега?
О, не!
Скъпоценност, моята благородна кобила.
не трябва да закъсняваме за първия си учебен ден.
Гнус.
А?
Препускай, Скъпоценност!
Това пони ме мрази. Ох!
Не те мрази, Тим.
Просто не те уважава.
Наляво! Наляво!
Карам накъдето показва навигацията.
Завийте наляво.
Благодаря ти, навигация.
-Олеле! -Завийте надясно.
-Съжалявам.
Завийте наляво. Продължете по избрания маршрут.
И-хааа!
Преизчисляване на маршрута.
Дръж се.
Напред!
О, не. Това е Керъл!
Не й вдигай.
-Здрасти. -О, Тим.
Как върви опознаването?
О...леле.
Олеле. Забави малко.
Как... върви...
-опознаването? -А-а-а! Леле.
Ти си тук!
-О, не. -Имам предвид,
че ми се иска да си тук.
И на нас ни липсваш.
Нали така, момичета?
Ние... таковата...
Рестартираме връзката си...
и възстановяваме близостта, която сме имали.
-Това е страхотно. -Трябва да затварям.
Къде сте?
-На хокеен мач. -Ей!
Стреля и вкарва гол!
Вкарва гол! Отбелязва!
Дами и господа, той вкарва гол.
-Падна ни... -Падна ни...
Падна ни...
Това полицията ли е?
Не, не е полицията.
Това е... хокейна сирена.
По-бързо, Тим.
Не се връщам в пандиза!
Искам само да ти напомня,
че утре вечер е представлението на Табита.
Трябва да присъстваш.
Там ще съм, в една или друга форма.
-Обещаваш ли? -Обещавам.
Ами Тед?
Честита Коледа, ченгета.
Няма да ме заловите жив?
Той е зает.
Какво правиш? Това са полицаи.
Извинете, господа ченгета.
Дядо Коледа има подаръци за всички.
Съжалявам.
Преизчисляване.
Боже мой! Толкова е реалистично!
Толкова е реалистично! Толкова е реалистично!
Тим?
Преизчисляване.
Наляво! Наляво!
Преизчисляване.
Дясно, дясно, дясно!
Преизчисляване.
А сега момента, който всички чакаме!
Продължете по избрания маршрут.
Виждаш ли, Тим?
Винаги вярвай... Боже...
Тим?
Керъл?
Прекъсваш ми. Не те чувам.
Аз те чувам прекрасно, скъпи.
-Ще се видим на представлението. Чао. -Добре.
-Леле! -Съжалявам.
О, не, не, не.
Прекалено е реалистично! Прекалено е реалистично!
Напред, Скъпоценност!
Не, не, не, напре... Оу, оу, оу!
-Тина! -Тина!
Оу!
У-хуу!
Дърво!
Пристигнахте на местоназначението.
Една минута по-рано.
Оу.
Ще им изпратя чек.
Това беше забавно.
Ти успя.
Ние успяхме.
Май така се получи.
Говорех за себе си и Скъпоценност.
-Аха. -Нали така, скъпа?
Да, добре.
Залегни!
Олеле. Това място изглежда злокобно.
Просто обикновено училище.
Преиграваш.
Важи и за БебеКорп.
Не, сериозно,
това училище стресира Табита.
Табита ще се справи..
Тя е корава като семейството си.
-Кой е корав от семейството? -Аз съм корав.
Не можеш да си ти. Аз съм корав.
Тогава започни да се държиш като такъв.
Какво искаш да кажеш? Аз съм корав.
-Винаги съм бил корав. -Да бе. Мечтай си.
От мен няма по-корав.
Корав съм още от събуждането си сутринта.
А аз заспивам корав.
-Аз съм корав. -Тим, стига.
-Аз съм корав. -Не, не си! Стига вече!
Ш-ш-шт!
Готино.
Задръстеняци.
-Оттук напред само децата. -Ей.
Не се разрешава плач в зоната на разделяне.
Явно трябва да се разделим.
Добре ще ми дойде една почивка.
-Чао, мамо. -Чао, миличка.
Ето я Табита.
-Ще се видим след училище. -Добре.
"Коликтив!"
Очевидно в "колектив"
я няма и буквата "Е".
Добре, да действаме.
Не бързай толкова.
Аз съм син. Ти си жълт.
Отиваш там на влакчето.
Ужас. Пълно е с бебета.
Така ли? Не забелязах.
Майтапя се. Ще се спукам от смях.
Чакай. Вратовръзката ти е настрани.
Добре, Тим, фокусирай се.
Ще се срещнем пред кабинета на Армстронг в 11:15.
Промъкваме се и залагаме микрофоните.
Фокусиран ли си?
Ей, какво...
-Да, фокусиран съм. -Не, не.
Не съм жълт. Син съм.
11:30. Придържай се към плана.
11:15.
15. Ясно. Коравият е фокусиран.
Син съм. Син съм.
Не разбирате ли? Син съм!
Добре дошли, деца.
Вилкоммен.
Биенвеню.
Аньонхасейо.
И буенос диас.
Благодарим ви, че избрахте да сте отличници.
Не ме докосвайте.
Това е ужасна грешка.
Син съм! Син съм!
Гумите на автобуса са пи ер квадрат.
-А обиколката е отстрани. -Да.
Здравей.
Ъ-ъ-ъ.. Здравей.
Хубаво растение.
То е моята емоционална подкрепа.
Аз съм нов тук.
Казал нихоният на останалите елементи от периодичната таблица.
Ха-ха-ха.
Добре.
Не можеш да седнеш тук.
Нито тук. Нито там.
Мястото се определя от успеха в класа.
Не можем да те изчислим,
тъй като елитността на предходното ти училище
е неизвестна величина.
Яка затапка, Нейтън.
Тук.
Седни на моето място.
Много се гордея с теб.
Искам да кажа... мерси.
Добре...
Добро утро.
Добро утро, д-р Армстронг!
Много сърдечен поздрав. Благодаря ви.
Ъ?
Както виждате, имаме нов колега,
който идва днес.
Здравейте.
Нови колега, защо не се представите?
Казвам се Ти... ъм, Маркос.
-Хм-м-м. -Маркос Светкавичев.
Маркос Светкавичев.
Колоритно, запомнящо се. Харесва ми.
В такъв случай...
...добре дошъл в Сините, Маркос.
Класът на най-напредналите.
Тук дишаме разреден въздух,
защото сме на високо.
В Центъра за авангардно детство вярваме,
че всяка конкуренция...
Е ползотворна.
Затворен съм стаята за идиоти.
Получавам паник-атака.
Трябва да има път навън.
Нещо мирише лошо.
Боровинка.
Трябва да се махна от тук.
Здравей.
Не ме гледай.
Добре.
Първата тема е...
Без дроби, без дроби! Супер!
Физика на елементартните частици.
Ура! Какво?
Ура!
Кой ще каже кой физик
първи допуска, че във вселената има точка,
отвъд която законите на физиката са невалидни?
Еха. Явно всеки знае.
Сеньор Светкавичев.
Доктор Флам... бейсли?
Това е грешен отговор.
Явно мозъкът му не е светкавичен.
-Добре. -Аз знам,
-Някой друг? -Тук.
Макс Планк.
Правилно.
Табита вдига летвата.
Първи резултат в класацията. Дзън, дзън, дзън.
Само така, Табита.
Загази, Темпълтън.
Да те видим, Нейтън.
Само така, Табита. Покажи му.
Следваща тема.
Древна Гърция.
-Опа! -Опра!
Внимание.
Всички да внимават.
Кой иска да играем на Шоушенк?
Никой!
Кой иска да играе навън?
Забавно ли ви звучи? Добре.
Някой да има идея?
-Не! -Хайде, хора.
Мислете, мислете, мислете.
Трябва да мислим нестандартно.
-О, о, о! Аз, аз! -Кажи, Бо Пип.
Можем да направим балон за топъл въздух
от сламки и дъвка!
И как ще полети?
С магически прах!
Връщай се в кутията, Бо Пип.
-Цялата ли? -Цялата.
-Уха! -Може ли и ние да влезем в кутията?
-Може ли? Може ли? -Лепило.
Обичам лепило.
Че кой не обича?
Опитваме се да мислим.
Лепилото е хубаво.
Мисли, мисли, мисли...
...мисли, мисли, мисли.
Бинго.
Следваща тема.
X е производно на...
-Аз, аз! -Себе си.
Поздравления за Табита.
Еха. Кой да се сети?
Най-големият производител на боксит в света е...
Австралия.
Нова точка за Табита.
-Много добре. -Браво, Табита!
Имаме 15 минути.
Разликата между успеха и неуспеха
е малкият напън.
-Напън! -Напред към успеха или се прибирайте вкъщи.
Добре. Прибирам се вкъщи.
-Да побързаме. -Не!
Сваляй го, Норма Рей. Сега аз съм шефът.
Да бъдеш или да не бъдеш? Табита.
-Да бъдеш. -Правилно.
Колко конски сили е 5-литровият дригател?
Ъ-ъ-ъ, седем?
-Божичко. -Никакъв те няма, Нейтън.
Никакъв.
Табита, имаш ли някаква идея?
300 конски сили с 4-тактов карбуратор.
Леле.
Баща й трябва да е гений.
По мой сигнал, отприщете ада.
Огън!
Да!
Открих лекарство!
Да! Да! Тя го направи!
Тя го направи.
Маркос!
Аз го направих. Аз бях.
Помнете, размерът не определя силата.
Към този момент Табита е първа,
всички останали са последни.
Ей, Табита.
Настина си...
-Откачалка. Знам. -Не.
Удивителна си.
Благодаря, Маркос.
Друга песен ще запееш на репетицията.
Фалшиво.
Толкова си забавен.
Много забавен!
Темпълтън, не закъснявай.
Закъснявай.
-Закъснявам. -Следваща тема.
Да!
Още малко.
Лепило!
Извинете.
Кажи, Маркос.
Може ли да отида до тоалетната?
Разбира се. Заповядай.
Ами сега?
Лепило!
Лепилото е лошо!
Лепило.
Лепилото е добра идея.
Как да стигна до кабинета на директора?
Ама разбира се.
"Повикан си в кабинета на директора."
Бу-я!
Важно е... да друснеш ти куплет в точния момент...
Да започваме... да друснеш ти куплет в точния момент...
Да друснеш ти куплет... в точния момент е трудно,
Трудно, трудно, трудно, трудно.
Трудно е да друснеш ти куплет
Да друснеш ти куплет в точния момент...
К'о ста'а, пичове?
Училището е...
тъпо.
Приемам гнева ти.
Той е доста... яростен, но те моля да седнеш.
Добре. А, не.
Седенето е... тъпо!
Толкова лошо момче.
Трудно е да друснеш ти куплет...
да друснеш ти куплет в точния момент... е трудно.
-Как е, Ди? -Трудно, трудно...
Опасявеам се, че не мога да ти позволя да смущаваш класа.
О, не. Да дойда да си поговорим в кабинета ви ли?
Не.
-Ще получиш временна почивка. -В Кутията?
Отива в Кутията.
Не, в Кутията се полудява.
Кутията?
"Отплавай, отплавай, отплавай..."
"Отплавай, отплавай, отплавай."
"Отплавай..."
Сайонара, Маркос.
Почивката ти започва.
Отпусни се.
Чакайте.
Не плачи.
Спокойно, спокойно. Всичко е наред.
Както всички казват:
Ако искаш нещо да бъде свършено,
свърши го без брат си!
Срещаме се отново, дръжке.
Здравей.
Добре си ми дошъл.
Заповядай. Ентре ву.
Ти си тук.
Ами да. Аз...
Аз те очаквах.
Аз...
Аз очаквах
да ме очакваш.
Между другото, знам защо си тук,
така че... хоп.
Знаеш?
-Аха. Знам.
Заповядай, седни.
Благодаря.
Знаеш ли какъв си?
Ти си, ако ми позволиш, изключително интелигентен.
Продължавай.
Ако трябва да сме честни, наблюдавах те.
Прекарва времето си пълноценно.
Използва добре материалите.
Не пипа чужди неща.
Забрави за "работи с другите".
Ти караш другите да работят за теб.
Това буквално е заглавието на книгата, върху която работя.
Без майтап. Мястото ти изобщо не е
сред Жълтите, нали така?
-Бях саботиран. -Саботиран. Именно.
Завист, страх. И аз съм се изправял пред тях.
Много ми напомняш за мен самия,
когато бях на твоята възраст,
която е точно сега.
Какво?
Изненада-а-а.
Да му се не види.
Добре казано.
Ама той бил... Ти си бебе.
Повтарям, ти си бебе.
Така се ококори, че чак го повтори.
За съжаление хората не са готови
да приемат бебе за началник.
Все още.
Напомни ми да поискам телефона на бръснаря ти.
Бих могъл да изплозвам човек като теб.
Човек с изключителен интелект като моя.
-Наистина ли? -Аха.
Някой, който да може...
М-м-м.
М-м-м. Да.
Може да разбере какво се опитвам да постигна.
-Стои пред вас. -Бинго.
Имаме тайна степен.
За много специални бебета.
Най-добрите от най-добрите.
Елитът.
Над сините?
О, да. МНого над тях.
Много, много над тях. Ох.
Днес се събираме...
...след училище.
Само бебета.
Може да сме малки, но можем да дадем на възрастните
голям урок.
Близалка?
Добре.
Време е за междучасие.
Чао.
Сайонара.
Е, нещата май минаха добре.
-Ти си бебе. -Какво?
Повтарям, ти си бебе.
На мен ли говори? По-добре да не говори на мен,
защото ще... Армстронг?
Прав си, Кони.
Говори за Армстронг.
Не знам какво й става,
обаче се държи странно, д-р Федерман.
Не е ли рано да бъде ужасна двугодишна?
Съществуват ли ужасни едногодишни? Има ли такова нещо?
Зайче, направо ме разбиваш.
Оки-доки.
Трябва ни визуално потвърждение.
О, тате.
Ако бях там, така щях да те ощипя.
"Отплавай, отплавай..."
Почивката свърши.
Отплавай! Колко е часът?
Време е за междучасие.
Закъснявам, закъснявам. Хайде.
Той ще ме разбере, нали така?
Добре, къде е той? Къде е?
Къде е той?
Умф! Браво на мен!
Не и панделките ми.
Това вече не са твоите панделки.
Да, където има рев, там е брат ми.
Пст. Ето, дръж.
Яко.
Лепило. Лепило. Лепило.
Опа, опа, опа. Ей, синият.
Каде си мислис, це отивас? Сагубил ли си се?
Бихте ли ме пуснали, моля?
Не!
Да нямаш двойка в часа по оцветяване, лапе?
Ама ти сериозно ли?
М-м-м, черешка.
Продължавай.
Сините са в другия край.
Пуснете го.
Добре, готин е.
Видя ли? Готин съм.
Готин съм.
Ти ме провали, Тим.
Бях отчаян.
Пълзях. Направих с лепило неща,
с които не се гордея, но успях.
Стигнах до кабинета на Армстронг,
а Тим беше ли там?
-Знам. Аз... -Тим беше ли там?
-Опитах се... -Тим беше ли там?
Бях в Кутията, ясно?
-Кутията? -Кутията?
Лепило.
Да, точно така.
В Кутията.
Покажете малко уважение.
Видя ли, Тим. Ето затова работя сам.
Аз ще успея в мисията.
Ти можеш да яхнеш понито и да се прибираш вкъщи.
Успяваш само в едно нещо:
да си сам.
-Добре. -Добре!
Добре!
Аз харесвам понита.
Благодаря, че го сподели.
Прецакваш ни, Темпълтън!
Да, Темпълтън.
Опитвам се.
Уф! Винаги закъсняваш с един такт.
Съжалявам, Нейтън. Давам всичко от себе си.
Всичко, което правиш, е да ми пречиш да вляза в Консерваторията.
-Да, Темпълтън. -Едно, две, три,
-едно, две, три. -Едно, две, три.
И едно, две, три,
и едно, две, три, едно, две, три.
-И едно, две... -Стига де!
Майтапиш ли се с мен?
Не мога сега, ясно?
Не мога. Просто не мога.
-Ще го направя утре. -Сериозно?
Добре, добре, добре.
Ще се видим утре на представлението.
Разкарай се!
Нейтън, Нейтън, нека аз.
Нека аз, Нейтън.
Искам да изпея песента.
Не.
Искам да я видя как се проваля.
Ох.
Гениално.
Нямам търпение.
Ще я видим тази работа.
Довиждане, деца.
Сайонара.
Ауф видерзеен.
Адьо.
Адиос, ниньос.
Стига де.
Божичко.
Всички да спрат да правят, каквото правят.
Виждам бебе пони.
Харесвам понита.
Ето там!
Да!
Толкова е сладко!
Без "здравейте"?
-Дори без "Здрасти, мамо"? -Какво?
Здрасти, Табита!
Здрасти.
Какво? Не си ми казвала, че имаш
по-голяма сестра, която може да шофира.
Това е майка ми.
Табита, не го прекъсвай.
-Аз съм нов приятел на Табита... -Спри се.
Наистина ли?
Искам да кажа... тъкмо се запознахме.
Как се казваш, нови приятелю?
Спри. Засрамваш ме.
Маркос Светкавичев.
-Оу! -Тина!
Какво ти става?
Сладко хлапе.
По-добре да тръгвам, защото ме чакат
5 километра до вкъщи...
през снега...
без яке.
Пет километра?
Пет, пет и нещо.
Освен това храната няма да влезе сама в микровълновата.
Ядеш полуфабрикати?
Гледам се сам, така че ям, каквото си поискам.
Отглеждат ме анимационните филми.
-Не. -О, да.
"Странници в нощта"
"разменят погледи."
"Любовници..."
Какво става?
Това някаква шега ли е?
Децата могат да са толкова жестоки.
Здравей.
Съвсем като стаята за забавления на Бил Гейтс...
само че по-малка.
Какво е всичко това?
Изобретения?
Тестване?
Нещо ми подсказва, че не е детска занималня.
Трябва ми само шпионска камера.
Отплавай, отплавай, отплавай.
Както и да е...
Голям си сладур в този карате екип.
Вие някаква нинджа група ли сте?
Боже мой. Боже мой!
Предавам се.
Кобра Кай! Кобра Кай!
Сайонара, бейби!
-Ето те и теб. -Здравей!
Благодаря ти.
Виждам, че си разгневил моите бебета-нинджи.
Леле мале.
Къш. Къш.
Че коя психопатска подземна крепост си няма нинджи?
-Прав ли съм? -Впечатляващо, нали?
Много впечатляващо.
Какво мислиш? Какво мислиш?
Знам, че таксите са много високи,
но как можеш да си позволиш всичко това?
Добър въпрос.
-Научих бебетата да програмират. -Не.
Да. Нали си чувал за примера
с безкрайния брой маймуни с пишещи машини?
Че случайно ще напишат творбите на Шекспир?
Шестица. Верно си много умен.
Или да напишат най-скъпите платени приложения.
Приложения. Пишат приложения.
"Котешкия месинджър"
"Нарисувай ръчичка"
"Намери ми нослето"
"Уцели акциите"
Ти си написал "Уцели акциите"?
Обожавам "Уцели акциите".
Всички го обожаваме. Но следващото приложение...
То ще промени света.
За вечни времена.
Защо се мъчиш с училището?
Пусни акции на борсата и ще спечелиш милиони.
-Милиарди. -Милиарди.
Някои неща са по-важни от парите.
Моля те, не казвай "любовта".
Властта.
Така е по-добре.
Това е изумително.
Първо возенето, а сега домашна вечеря.
Какъв палат.
-Имате електричество? -Ами да.
Хора, вие сте толкова щедри.
Добре си дошъл по всяко време.
Табита, ще бъдеш ли така добра
-да сложиш масата? -Добре, мамо.
Сериозно? Просто ще го хвърлиш ей така?
Псст. Тате.
-Тихо! Сега съм Маркос. -Какво правиш тук?
-Къде е чичо Тед? -Какво?
Изхвърли ме от мисията.
Не може да го прави.
Само аз мога.
Връщам те в мисията.
Няма нужда. Вече изпълнявам моя мисия.
Какво? Че кое по-важно от моята мисия?
Трябва да тръгвам. Светкавичев, край.
Супер.
Надявам се, че си гладен.
Не съм ползвал сребърни прибори от толкова много време.
Как мина първият ти ден?
Напрегнато.
Ще свикнеш.
-Дори с Нейтън? -Нейтън ли?
-Той е гадняр. -Така си е.
-Голям е квадрат. -Квадрат?
В смисъл на "гадняр".
Сухар. Задръстеняк.
Тъпанар. Зубър.
Така са ме наричали.
-Странен човек си ти. -Така ли?
В добрия смисъл.
Защо си толкова напрегната за представлението?
Трябва да пея.
-И какво от това? -Не знам.
Цялото ми семейств ще е там,
включително баща ми.
Ясно.
Срам те е от него ли?
Не.
Него много го бива в тези неща...
да твори и да използва въображението си,
но на мен ми е трудно.
Искам той да се гордее с мен.
Разбираш ли ме?
Наистина ли?
Ами да.
За кого са допълнителните чинии?
Майка ми и баща ми.
Хей, хей! Този ключ още става!
Хора, трябва да си смените ключалката.
-Успяхте. -Вижте кой е тук!
Мама и татко.
Бабо! Дядо!
Ето я и нея.
-Ела тук, котенцето ми. -Ура! Тук сте!
-Колко много си пораснала. -Почти тийнейджърка.
Можеш ли да гласуваш вече?
След десет и половина години, бабо.
Тате, ще те разпознаят.
Не, няма. Спокойно.
С очила съм.
-Селфи! -Поредната нескопосана поза!
Давайте бебето.
-Скрий се! -Къде сте скрили бебето?
Дръж се спокойно.
Ето я и нея.
Кое е това момче?
-Това е Маркос. -Падна ли ми!
Внимание, бебета. Биенвеню.
Виллкомен.
Добро пажаловать.
Намасте.
Бебета.
Гасим екраните.
Слушайте.
Вярвате или не, аз съм бил като вас.
Дори съм имал родители.
Бяха детски психолози,
които ме включиха в експеримента си.
Сериозно?
Подложиха ме на 10 000 часа
Моцарт, чужди езици и радиопрограми.
Мразя радиото.
В този момент осъзнах, че съм по-умен от тях.
Като за начало избягах от вкъщи.
Защо?
Юркаха ме.
Постоянно ми казваха какво да правя.
Една дума промени живота ми.
"Не." Произнесете я.
Не!
-Дремни си. -Ниет!
-Сложи си якенцето. -Найн!
-Изяж си зеленчуците. -Нахии!
Що позволите ли на възрастните да ви юркат?
Не, не! Не, не, не! Не, не! Не, не, не!
-А ти? -Не, за бога.
Точно така.
А и защо родителите трябва да командват?
Какво са постигнали, като са имали този шанс?
Замърсяване, политика, войни.
Ууу!
Не "ууу." "Срам."
Срам!
Само те стоят на пътя ни,
но край с това.
Заветният момент е почти настъпил.
Денят "Б".
-Денят "Б"? -Денят "Б".
-Аз съм на толкова. -Аз съм на толкова.
Не, не говоря за рождените ви дни.
Говоря за деня на Бебешката революция.
Ще има и торта. Торта за всички.
Торта! Торта! Торта! Торта! Торта!
Без повече правила.
Без родители.
Сайонара, мамо и тате!
Това не е на добре.
Добре, край на вдъхновяващирте речи.
Родителите ви идват да ви вземат.
Това е делото на живота ми.
О, да, 17 дълги месеци.
Наздраве за... свят без родители.
Наздраве за революцията.
Не. Не. Не.
-Тази остава. -О, Тина.
Толкова сладко. Как се нарича това приложение?
"Сладуранско фото".
-Откъде да го сваля? -Всеки го ползва.
Значи Маркос... Светкавичев?
-Нали така каза? -Аха.
Звучи като име на анимационен герой.
Наистина.
Родителите ми са малко смахнати...
Като че ли те познавам отнякъде.
Не мисля.
-И тази остава. -Хей. Хей.
-Не ти ли изглежда познат? -Не мисля.
Прилича точно на Тим.
Да. Приличаш точно на Тим.
Само дето Тим не носеше очила.
Точно така.
Видя ли?
А къде е Тим?
Тим и Тед са на пътешествие.
-Тим и Тед заедно? -Сближават се.
-Време беше. -Да.
Надявам се да се върнат навреме за представлението.
Че защо да не е?
-Вселената на Тим. -Вселената на Тим.
Какво е "вселената на Тим"?
-Ти кажи. -Добре.
Маркос, "вселената на Тим" е нещо като черна дупка,
където реалността и идването навреме не се случват.
Бащата на Табита има свръх развито въображение.
Което е хубаво нещо.
Ами, да... Бих казал, че е хубаво.
Помниш ли когато каза, че шефът ни иска да ни отвлече?
Така ли е казал?
Или че малкият му брат може да върви и говори,
но само когато не го гледаме.
Гледай ти.
Типично за татко.
Тед също беше палаво дете.
-Можеше да бъде много... -Изнервен.
Да. Наистина много напрегнат.
Помниш ли как ни съди?
Тийнейджъри...
Винаги имитираше по-големия си брат.
-Така ли? -О, да.
Не го оставяше сам.
Теди правеше всичко, което правеше Тим.
-Наистина ли? -Аха.
Наричахме го Лепката Теди.
-Не пред него. -Не, не.
Не и в лицето. Много обичаше да спори.
Но знаете ли какво? Баща ви нямаше нищо против.
Толкова се гордееше с малкото си братче.
-О, да. -Хвалеше с него.
Всичко правеха заедно.
Бяха най-добри приятели.
Точно като теб и мен.
Нали така, Тина?
Най-добри приятели завинаги.
Гъделичкане!
Толкова е забавно.
Това е килерът ми.
-Готин килер. -Това е леглото ми.
А това е рибката ми.
-Искаш ли да видиш нещо много готино? -Разбира се.
Направих машина за говор за доктор Хокинг.
Здравей, стари мой...
-Какво си направила?! -Виж това.
Кажи "Здрасти", д-р Хокинг.
Здр-р-р-....
Има сценична треска.
Аха.
Това е Агънцето.
Здравей, Агънце.
Горе на рафта е моделът на галактиката.
С него спечелих през седмицата на науката.
-Еха. -Колекцията ми от камъни.
И телескопът.
Готино.
-Яка китара. -Аха.
На татко е.
Готин татко.
Добре ли си?
Реших, че съм по-висок.
Ако искаш, мога да ти помогна с песента.
Не можеш.
-Ще ти потече кръв от ушите. -Стига де.
Ще ми е приятно.
Ами тази? Истинска класика.
Налага ли се?
Хайде. Нека опитаме.
Добре.
Обаче няма да се получи.
Без предварителни оценки.
Просто се забавляваме.
Моля те, спри.
Спри-и-и...!
Добър... опит.
Страшно много се изнервям.
Няма проблем.
Слушай сега. Трябва само
да си представиш, че си вътре в песента.
Че текстът се случва на теб.
Че виждаш нотите.
Марко, изчакай ме.
Хайде.
Много сме нависоко...
Държа те.
Толкова много неща.
Толкова е забавно!
Маркос, чакай. Къде си?
хайде. Ще се справиш.
Не мога. Не мога.
Действай.
Хей.
Лесно е
Само трябва да опиташ.
Добре. Мой ред е.
Да започваме. Ти си на ход.
Леле. Супер беше.
Не, ти беше супер.
Благодаря ти, Маркос.
Какво?
-Тази ще я оставим. -Гледат ни.
Виждат ни.
Стига де.
Спри. Не, направи още една.
О, не.
Родители, какво да ги правиш?
-Довиждане, Темпълтън! -Чао-чао.
-Чао, Маркос. -Светкавичев.
Странно хлапе.
Не го харесвам.
Разбий ги, Табита.
Вдигни, вдигни, вдигни, вдигни,
вдигни, вдигни, вдигни,
вдигни. Ту-тууу!
Не разбират ли, че става въпрос за бъдещето на света?
Изчаквам от цяла вечност!
Всички оператори в момента дремят.
Чакам от толкова време, че ми поникна зъб.
По мое време си оставяхме бележки.
Толкова сладурско и старомодно.
Жал ми е за бъдещето.
Искаш ли да поговорим за чувствата ти, докато чакам?
Мога да ти отделя 20 минути.
Не.
Да поговорим по същество.
От какво се страхуваш?
Акули, да ме улучат в главата със стрела...
и от данъчните.
-Това е. -Ето, видя ли.
Толкова ли беше трудно? Малко по малко.
Ами от самотата?
-Не съм самотен. -Да бе.
Просто съм... сам.
Има разлика.
Според мен е време да видиш досието си.
Дай ми го.
Това е ли?
Токова е тънко.
Скъпо бебе бос,
обещавам:
да съм до теб всяка сутрин, когато се будиш.
Да съм до теб всяка вечер, когато вечеряш.
На всеки рожден ден, на всяка Коледа,
ще бъда до теб.
Година, след година, след година.
С теб сме братя завинаги.
Завинаги.
Прииска ми се да направя тъжна физиономия.
Бяхме само хлапета.
Не знаехме нищо за истинския свят.
Човек трябва да порасне.
Това, че порасваш, не означава,
че трябва да се разделиш с някого.
Не знам. Може би вече е прекалено късно.
Съжалявам, че закъснях.
Тате!
Тате. тате.
Какво става?
Липсваш на чичо Тед.
Сладко, нали?
Какво правиш?
Аз... таковата...
Поправях това.
Извинявай за нещата, които казах през междучасието.
Случилото се на детската площадка остава на детската площадка.
Тревожех се за Табита.
Тя е твоя дъщеря. Наясно съм.
През цялото време съм мислел
какво искам аз, а не от какво има нужда тя.
Май най-накрая му хванах чалъма на родителстването.
Златна звездичка за татко.
-Само така, татенце. -В тази връзка...
Армстронг иска да се отърве от всички родители.
-Какво? -Замисля Бебешка революция.
Стига бе.
Точно когато задобрях в родителстването.
Трябва да го спрем.
-Не ние. -Ти?
Никой от нас двамата.
БебеКорп поема оттук нататък.
Ще изпрати бебешки командоси?
-Така изглежда. -Значи ти...
се връщаш в офиса.
Да. Ще поддържаме връзка, Тим.
Ало? БебеКорп?
Слава богу, БебеКорп. Слушайте сега...
Какво? Защо казвате,
че няма достатъчно доказателства? Но аз...
Значи няма да направите нищо?
БебеКорп, аз...
Тогава ние ще се погрижим.
Знаете ли какво, БебеКорп?
Напускам!
Миризливи пелени такива.
Явно се налага сами да спрем Армстронг.
Излизаме в нелегалност. Харесва ми.
-Значи мисията се подновява? -Аха.
Ако можете да се изтраете още малко.
Аз бих могъл. Тим?
Може и да стане.
Ура!
Отново насила заедно.
Часът е 20:45.
Добре. Времето тече.
Трябва да спрем Армстронг, преди да изтече ефектът от млякото.
Ще го ударим заедно по време на представлението.
Ти си, Тина.
Този свръх секретен документ...
Миличка, това е програмата.
Този свръхсекретен документ разкрива,
че Армстронг ще изнесе реч,
в самия край на представлението.
Трябва ни човек зад кулисите. Тим, това си ти.
Как ще вляза зад сцената, ако не участвам в представлението?
Моите хора ще се погрижат за това.
Благодаря.
-Не! -Страхотно.
-Действай.
Лепило.
Няма, няма. Всичко ще е наред.
Супер.
Аз ще съм вашите очи и уши в публиката.
Не може мама да ме вижда, че говоря,
защото ще се разквичи и ще ме запрегръща,
но с помощта на тези джаджи
ще разбирате бебешкото ми ломотене.
Наричат се устройства "Гу-Гу".
-Много сладко. -Проба.
Чуваш ли ме, тате?
Много сладко.
А аз, благодарение на лилавото ми ниво,
мога да остана близо до Армстронг.
Това е вежда.
-Съжалявам. -Не, това е...
Когато моментът настъпи,
ще заложа устройството.
-Готово. -Кое е готово?
Ти си готов.
Напред, тигре.
Благодаря ви, родители.
Благодаря ви. Това е...
Това е ентусиазмът, който искам да виждам.
То ще ми позволи да контролирам костюма му.
Ще направи всичко, което поискам.
Да танцува.
Да скача.
Както и да се разкрие
пред публиката.
Всеки родител ще извади телефона си.
Не ме гледайте. Не ме гледайте!
Снимките ще се разпространят като обрив по дупе.
Прескачаме към нашето пица-парти.
Бум! Бам! Пуу! Пуф!
Въпроси?
Това след като Табита изпее песента си, нали?
След песента на Табита.
Сега да седнем, да се отпуснем и да се насладим на шоуто.
Родители, добре дошли на нашето представление.
Запомнете, можете съвсем спокойно
да правите снимки.
Снимайте. Покажете на децата, че ги обичате.
Хайде, Тим.
Обеща да си тук.
Съжалявам, мястото е заето.
-Съжалявам. -О, не.
Съжалявам... Съжалявам.
Чичо Теди, на позиция ли си?
Бебето е в кошарата.
Повтарям, бебето е в кошарата.
Татко Мечо, чуваме ли си?
Снежинката кацна.
По местата. Всички по местата!
-Започваме. Започваме. -Божичко.
-Започваме. Започваме. -Най-накрая.
-Започва се. Започва се.
-Много ли обичаш представленията? -Не. не, не.
Не говоря за шоуто. Говоря за Деня "Б".
Деня "Б"?
О, да. Той вече е в телефоните на родителите.
"Научих бебетата да програмират."
"Приложения. Пишат приложения."
"Но следващото приложение..."
"То ще промени света."
"Сладуранско фото" ще промени света завинаги?
Завинаги започва днес.
Яко.
Зимата дойде.
Най-хубавият от сезоните,
топи се ледът по полюсите.
Затоплянето е глобално.
Зимата е като лято.
Снегът го няма,
виновни са мама и татко.
Всички сме обречени.
Обречени.
Доста мрачно.
Децата да не казаха, че сме обречени?
Какво гледаме, по дяволите?
Мозъците им се объркват.
След месеци проучвания вградихме хипнотично въздействие
в най-доброто приложение за снимки.
Сега да седнем, да се отпуснем
и да се насладим на шоуто.
Да.
Ей сега се връщам. Бонбонките...
...свършиха.
Синът ти е толкова талантлив.
-Твоят също. -Лъжци.
Тина, обади се. Денят "Б" е днес.
Всичко е в телефоните.
Армстронг използва приложение за промиване на мозъци.
Хлъц.
Трябва да спрем шоуто.
Добре. Има...
един голям шалтер зад сцената.
Тате, трябва да го дръпнеш.
Тате, обади се. Тате, тате, тате, тате.
Тате, тате, тате, Тате, тате, тате.
Не отговаря.
Типично за него.
-Ще го направя сам. -Стоп!
Само участници в спектакъла.
Хей, бебе Исус!
Изглеждай по-божествено!
Здравей, Табита.
Не се тревожи.
Ще бъдеш страхотна.
Благодаря, Маркос. Благодаря за помощта.
За теб винаги.
Имам чувството, че ме разбираш истински.
Толкова се вълнувам.
Нямам търпение да зърна лицето на тате, когато ме види как пея.
Хей, Темпълтън! Ти си следващата!
Пожелай ми късмет.
И чудесно представяне.
Даже великолепно.
Всички ние заедно
живеем в хармония...
Тим!
Това да не е бебето Исус?
Трябва да прекратим конку-у-урса.
Какво? Защо?
Армстронг зомбира родителите,
За да правят, каквото поиска той.
Какво? Какво правиш? Не!
Табита е следващата.
Ще рискуваш бъдещето на света,
-за да видиш как пее дъщеря ти? -Да!
-Трябва да я подкрепям. -Гледай кой се загризи изведнъж
да се появява навреме.
Какво искаш да кажеш?
Ти не дойде на дипломирането ми.
На кое от всичките?
Бизнес училището, юридическото. На нито едно.
Ти пък не дойде на сватбата ми.
-На коя? -Имал съм само една сватба!
Имахме сделка, Тим.
Обеща винаги да си до мен.
Откъде си взел...
Нарушение на договора!
Как сте, приятели?
Нищо няма да провали моя Ден "Б".
Дори ти.
-Спипаха ни. -Да, беше очевидно
от самото начало,
че вие двамата работите заедно.
Кое ни издаде?
Да видим: дразненето,
дребнавите караници,
завистта.
Вие сте най-типичните братя.
Хвърлете ги в Кутията.
Какво? Не. Не в Кутията. Не сега.
Моля те.
Толкова е жалко, че няма да имаш шанс
да рестартираш връзката си...
-Не! -...и да възстановиш близостта,
която си усещал в миналото.
-Съжалявам. -Не.
-Не, не, не. Не! -Адиос, Маркос.
Вижте, вижте. Ето я и нея.
Малкото ни ангелче.
Таби е в дървото.
Имаше само една задача.
Само една.
-О, не. -Фонтанът.
Наводнява стаята.
Това не е временна почивка.
Това е краят на играта.
Едно, две, три и едно, две, три.
Прав си. Провалих се.
Съсипах мисията.
Освен това съм ужасен баща.
Е, да, в общи линии прецака мисията,
но си страхотен баща.
Не, не съм.
Никога не бих могъл да съм като теб.
Искам да кажа, ти работиш денонощно,
не можеш да се махнеш от работата си,
и дори не вземаш заплата.
Чудя се как изобщо е законно да се прави това.
А аз винаги съм ти завиждал.
И аз съм искал да преуспея.
Да бе.
Аз печеля много пари...
но ти изгради семейство.
Истината е...
че на върха е самотно.
Съжалявам, че вече не се виждаме.
Преди време един мъдър човек ми каза,
че когато порастваме,
не означава, че трябва да се отдалечаваме.
-Тина ли е било това? -О, да.
Направо е плашещо колко е умна.
Сякаш ти гледа право в душата.
Извинявай, че пропуснах дипломиранията ти.
Съжалявам, че пропуснах единствената ти сватба.
Съжалявам, че не бях до теб.
О, Табита.
Дядо?
Бабо? Мамо?
О, не!
Божичко, Табита.
Справи се невероятно.
Това е невероятно грубо от ваша страна.
Хайде, всички.
Малко овации на крака?
Много добре.
Те са зомбита!
Успяхме!
Бебешката революция започна.
Няма нужда от костюми.
Кой иска торта?
Боже мой.
Честит Ден "Б" на всички.
Тате, чичо Тед.
Обадете се. Къде сте?
Заповядай, сестричке.
Използвала съм я вече, затова знам, че е безопасна.
Благодаря.
Момент. Ти г-говориш??
Много е странно, нали?
Леле мале, ти говориш!
Случаят е спешен.
Изпълянвам супер секретна мисия на БебеКорп.
Значи историите на татко са били истина?
Познай по костюма.
Как изглеждам?
Стига бе!
Така, не мога да се свържа с татко или чичо Тед,
затова имам нужда от помощта ти, сестричке.
Какво? Татко е тук?
Тук са от самото начало.
-Къде? -Нямам време да обяснявам,
но д-р Армстронг е бебе.
Много, много лошо бебе.
Скоро светът ще е в краката му.
Сега може да кара родителите да му се подчиняват.
Супер! Уха!
Без повече правила.
Сайонара, мамо и тате.
-Мамо? -Тате?
Дядо?
Това някаква шега ли е?
Трябва да сложим край на това, преди да обхване целия свят.
Какво ще правим?
Трябва да намерим онуй-нещо,
което контролира телефоните на родителите.
-Сървъра. -Да. Да.
Има ли някое от тези онуй-нещо в училището?
Да видим.
Сървърите са горещи, затова им трябват отдушници.
На това му викам мислене!
Който се пресичат в центъра!
-Шестица! -Хайде.
Насам.
Ато го и късметът ни.
Първо обаче трябва да се отбием до едно място.
"Времето ви изтече."
Май това беше, Тим.
Е, поне ще имаме
няколко скъпоценни последни минути заедно.
Скъпоценни... Скъпоценност!
Ами да. Скъпоценност. Скъпоценност!
Това е моето момиче.
Благодаря ти.
Тина?
Тна, Тина, обади се. Говори татко.
Тате! Чуй ме, трябва да спрем сървъра.
Той е в центъра.
Толкова е странно.
Пу за мен.
Бързо, към центъра!
Дръж се, мой човек.
О, не.
Лепило!
Вълшебен прах.
Само така, бебе.
Как...?
Познай къде съм?
Харесвам пижамата ти.
Къде отиваш?
-Лепило. -Гордея се, че съм жълт.
Харесвам понито ти.
Благодаря.
Какво?
Сега да разбием този голям жълъд.
О, не. Ще се разпространи по целия свят.
Как ще се качим там?
-Сериозно? -Да, определено сте упорити.
Признавам ви го.
Направо досадни. Достойни за уважение.
Но въпреки това дразнещи.
Доста дразнещи. Доста.
Налага се... Разбирате ме... Да ви спра.
Лепило, лепило, лепило.
Скъпоценност, дръж.
Прекалено сте малки и закъсняхте.
Лошо куче.
-Без домашни любимци в училището. -Скъпоценност!
А ти, мое дундесто протеже.
Хайде, хайде! Движи се!
Предложих ти света.
Можехме да сме партньори.
Имам си по-добър партньор.
Имам си брат.
-Пусни ме. -Не, ти ме пусни.
Да, виждам.
Какво? Какво става?
Това е костюмът ми за почивка.
На нея й стой по-добре.
Горе ръцете, долу гащите.
Нещата ще загрубеят.
Това са моите момичета!
-Това наистина ли е татко? -Аха.
Споделих много с това хлапе.
На това му викам аз семейна сбирка.
Колкото повече, толкова по-весело.
-Аз казвам да повикаме и родителите. -О, не.
Така.
Майки, татковци, да ги напрегръщаме... до смърт.
Не се тревожете за нас. Качвайте се при сървъра.
Хаде, Тина, хайде!
Ще се справиш, Тина.
Слизайте от там.
Хвани му близалките!
Никога не пипай чуждите понита.
Стойте тук. Не ходете никъде.
Тим, какво ще правим сега?!
Не мърдай. Може би няма да ни видят.
Виждат ни, Тим. Виждат ни.
Да не помръдна? Аз не съм мърдал.
Тим, ама ти сериозно ли?
Ох, стана доста високо.
Не гледай надолу. Само напред, ясно?
Заключено е.
Нужда от допълнителна работна ръка?
Това е шегичка,
защото ръката... е ключът.
Не. Не, не, не.
-Хей. Не, не, не. -Благодаря, сестричке.
Стой далеч от сървъра ми.
-Загаси го, Табита. -Какво правиш?
Какво правиш? Не, не, не!
Не го прави.
О, не!
-Прегръдки. -Гушни дядо.
Това е Нощта на зомбираните старци.
-Тате, спри! -Прегръдки.
Назад. Махнете се, малки чудовища.
Ти се махни, бонбонена торба такава.
Ха! Хванах ти нослето..
Ох, право в шкембето!
-Проби защитата му. -Доака ми се.
Тина, мисля, че успях. Ура!
Не натискай този бутон. Не натискай този бутон.
-И... "Потвърди". -Не, не! Спри се!
Край.
-Виж какво ме накара да направя. -Пожарната аларма.
-Да му се не види. -Тате!
Чичо Тед! Активирайте пожарната аларма!
-Момичетата имат нужда от помощ. -Без цунки!
Момичетата имат нужда от нас.
Времето свърши, гноми.
В името на препукащите гаргойли!
Какво? Какво?
Тим! Стигни до пожарната аларма!
Аз ще ги задържа.
Нека бъде дъжд.
Заемам се.
Какъв е проблемът?
Не можете да се справите с дете в пубертета?
Давай, Маркос... Тоест, тате. Тръгвай!
Ето ме и мен!
-Да продължаваме. -Хайде.
Още един рунд, здравеняко? Хайде!
Спри се.
Имам си и тези.
Пусни сестра ми.
Денят "Б" ще се случи, харесва ли ви или не.
Вие не ще преминете!
Ъ-ъ, няма да преминете.
Не! Стига сте преминавали.
Браво, тате!
Супер!
Какво е това?
Точно така. Защо ли? Училището е скъпо.
Трябваше да спестя от нещо.
О, не. Не работи.
Правилно ли дърпаш ръчката?
Че има ли друг начин?
Ще видите, че съм прав.
Ще покажа на всички.
Епохата на родителите приключи.
Какво ще кажете да вдигна наздравица?
За бебешката революция и себе си.
Време е за съдбоносния сладък...
-Много е добро. -...вулкан!
Какво правите? Какво правите?
Не, не, не! не!
О, Не, не, не.
-Не, не, не. -Бум шакалака?
-Бум! -Не го правете!
О, не!
Табита!
Не! Някой да ми помогне, моля!
Табита, дръж се!
тед, хвърли ме... сега.
Тате, помогни ми!
Погледни се.
Умна. Силна.
Нямаш нужда от родители.
Какво биха могли да ти дадат?
Например безусловна любов?
-Това например. -Не, не, не.
-Сайонара. -Не, не, не.
Табита!
-Ще падна! -Табита!
Дръж се!
Ще те хвана. Ще те хвана.
Хванах те, Табита.
Хванах те.
Ето това е моят батко.
Благодаря ти, Маркос Светкавичев.
Мислех, че и двамата трябва да пораснем.
Хайде да не бързаме с порастването.
Обичам те, тате.
И аз те обичам, Табита Темпълтън.
Виждаш ли това?
А ти искаше да го унищожиш.
-Къде отиваш? -Вкъщи.
Детството не е вечно, докторе,
семейството обаче е вечно.
Чичо Тед! Погледни нагоре!
Победихме! Време е да поръчате пици.
Яко!
Ура!
Ура-а-а!
Много добре.
Който превари, той натовари.
Мамо, тате, толкова ми липсвахте.
Дребчо!
Лепило!
Толкова е мекичко.
Къде ще ходим?
Не е зле, Темпълтън.
Ура за семейство Темпълтън.
Мисията изпълнена.
Като бонус спряхме и Армстронг.
-Какво? -Какво?
Истинската ми мисия беше да се съберете отново.
Шестица! Ще се видим след часовете.
Значи никога не си напускала?
Не.
Добре изиграно.
Не обичам да мешам нещата,
но в случая нещата не опираха до бизнеса.
Беше изцяло лично.
Знаеш ли какво, хлапе?
Ти си най-добрият шеф, който някога съм имал.
Благодаря, шефе.
Тим! Ама ти наистина успя.
-Да. -Исках да кажа "Знаех, че ще успееш".
-Теди. -Теди, дошъл си.
Виж се как си облечен.
Миличка, направо се разплаках.
След което ми причерня.
Хайде, съберете се всички.
Трябва... Трябва да се снимаме. Хайде.
-Тате, недей! -Какво?
-Браво, Табита! -Прекрасно беше!
Тълпата пощурява.
Благодаря. Благодаря ви.
Здравей, Скъпоценност.
Изумителна си.
Иска ми се Теди да беше тук.
Да. На мен също.
Аз тъкмо...
Честита Коледа, Тим.
Съжалявам, че не мога да съм с вас,
но искам да ви зарадвам
с този ненужно щедър подарък.
Ти ми даде най-прекрасния от всички подаръци.
Себе си.
С обич, най-добрият брат на целия свят.
P.S. Клекни!!
В муцуната, Лесли!
Това означава война, Линдзи!
-Не, не. не. Недей, недей. -Ела ми тук!
По-млад съм от теб.
Ти си по-голяма мишена.
Ух, че те уцелих!
Не, не успя.
Пропусна!
Мислиш си същото като мен ли?
-Засада. -Именно.
-Ау! -Изненада!
Не е ли чудесно да ги видим как отново се бият?
Най-накрая.
Не трябва ли да вдигнеш?
Не, имаме си семейни задължения.
Тина, имаме нова задача за теб.
Слушам.
Баба се включва в играта!
-Някой иска ли топка от дядо? -Всички бой по Теди!
-Истина е. -Уцелих те!
Не можеш да спреш времето.
Но от време на време всеки получава втори шанс.
Ще те уцеля!
Макар да си бил дете в миналото...
освен ако не станеш дете втори път,
което е много странно, честно казано,
все някога трябва да пораснеш.
И винаги трябва да се държиш добре с брат си.
Това беше наистина страхотно, тате.
Ще изглежда добре в доклада ми.
Добре... Значи това е.
Всъщност остана една дреболия.
Мамо? Тате?
Какв...
О, синко.
Ти се върна.
Да. Именно.
Добре, тате. Сега.
Край.
Превод от английски Камен Велчев