Чакай!
НЕТФЛИКС ПРЕДСТАВЯ
ТРУП
Алис? Алис, чакай!
Алис!
Трябва да сме заедно.
Ядрена катастрофа.
Световен глад или война?
Ядрен конфликт.
Нова световна война?
Алис? Алис?
Алис!
Пак ги чух.
Можеш ли да ги изплашиш?
Махайте се, страшни чудовища.
Махайте се! Нямате работа тук.
Те са само във въображението ти.
Всъщност не са истински. - Мога ли да го изключа?
Не.
Въображението ти е нещо много ценно.
Не го изключвай. По-добре се научи да го използваш.
Когато играя на сцената трябва да използвам въображението си.
Не е ли страшно?
Страшно е, но понякога трябва да се изправиш срещу страховете си.
По този начин няма да се страхуваш толкова.
Кой е това?
Май съседското момиче го е изгубило, когато си тръгнаха.
Мамо! - Всичко е наред, всичко е наред.
Спокойно, не се тревожи. - Можеш ли да ги прогониш?
Аз съм тук. Ти си в безопасност.
Ела тук. Ела. - Пуснете ни!
Нужна ни е помощ!
Трябва да направим нещо.
Не може да продължава така.
Трябва да изтърпим.
Няма друг начин.
Всичко, което правим, е да търпим.
Нищо не ни остана, Лео.
Имаме себе си.
Имаме и Алис.
Не трябва да се предаваме.
Всичко ще бъде наред.
Откъде си толкова сигурна?
Няма как да е другояче.
НАЦИОНАЛНИЯТ ТЕАТЪР ПРЕДСТАВЯ МАКБЕТ
Насам, насам! Елате! Всички насам!
Избягайте от ужасите със спектакъла на Матиас Винтерберг.
Ще бъдете поканени на вечеря.
Насам, елате. - Почакай тук.
Чуйте ме!
Лео... - Веднага се връщам.
Да, да, да, елате, насам елате.
Елате, елате, хора!
Избягайте от ужасите
със спектакъла на Матиас Винтерберг
Днес ще има две представления.
Само днес.
Ще ви нагостят и с вечеря.
Има достатъчно за всички!
Наистина ли? Има спектакъл?
Мисля, че добре ще ни дойде малко разнообразие
в тези страшни времена. Не е ли така?
Откъде имате храна?
Матиас е добър човек.
Иска да помогне.
Вече нямаме толкова много спектакли, но той се старае.
Колко билета искате?
Колко струват?
Колко имате?
Кой, за Бога, поставя пиеса в тези времена?
Да не говорим за храната.
Нещо не е както трябва. - Да, но може да е нещо добро.
Якоб, трябва да вярваме, че нещата ще се получат.
Ами Алис? - По-зле за нея, ако нищо не правим.
Представи си да можем да я заведем на спектакъл.
Огледай се. Какво имаме да губим?
Помниш ли как обичахме да мечтаем?
Как забравяхме за всичко друго на света.
Забравяхме даже и да вечеряме.
Представи си. Да забравиш за вечерята!
Ами, ако успеем да върнем усмивката на лицето на Алис?
Само за една вечер.
Матиас Винтерберг представя "Хотелът".
Здравейте! Добре дошли.
Благодаря, благодаря. Благодаря.
Добре дошли на чудесния спектакъл.
Благодаря, благодаря.
Ексклузивният спектакъл на Матиас Винтерберг.
Благодаря, благодаря.
Благодаря.
Не е позволено за деца.
Тя е с нас. - Пиесата не е за деца.
Няма проблем, Арнолд.
Пусни ги.
Честно казано децата в днешно време...
виждат по-големи ужаси от тези, които ги чакат тук.
Да.
Как се казваш? - Алис.
Алис.
Обичаш ли приключения?
Аз също.
Да ти покажа ли моята "Страна на чудесата", Алис?
Да. - Да.
Добре дошли. - Благодаря.
Хайде.
Минавайте, добре дошли!
Никога в живота си не сте виждали такъв спектакъл!
Да не повярваш, че е истина.
Идвали ли сте преди?
Не.
А вие? - Не.
Казвам се Леонора. Това е Алис. - Здравей.
Това е мъжът ми, Якоб. - Здравейте.
Здравейте. - Ларс. Това са Катрина и Сузане.
Здравейте. - Здравейте.
Как успя да влезе Сузане?
В какъв смисъл? - И за нея ли направиха изключение?
Какво прави нас хора...
във време като това?
Какво ни отличава от животните?
Любов...
загуба, надежда, страдания.
Очаквания?
Едно нещо е сигурно.
Оцеляването не е достатъчно.
Трябват ни чувства.
И в тази връзка...
дами и господа...
добре дошли в театъра.
Този спектакъл няма да е на сцената.
Няма зала, няма редове с места...
Няма да има антракти.
Хотелът е нашата сцена.
Зад тези врати можете да отидете, където си поискате.
Накрая...
дами и господа...
искам да припомня, че всичко тази вечер е спектакъл.
Всичко е шоу.
Всичко.
На всички ще бъдат раздадени маски.
Не ги сваляйте.
Те ще са единственото, което отличава вас от актьорите.
Ако видите маска, означава, че това е зрител.
Ако видите лице,
значи е актьор.
Приятели...
забравете за света навън.
Днес ви представям едно незабравимо преживяване.
Започва.
Вече се върна? - Гледай си работата.
Ракел, обявете примирие с Матиас.
Какво имаш предвид, по дяволите? - Дъщеря ти е рожденичка, нали?
Може да говорите, да пиете, да се напиете...
Млъкни! Не те ли кара да се смееш? Не е ли достатъчно остроумен?
Не те ли забавлява? - В това е проблемът...
Добре ли си?
Проблемът е, че продължава да ме разплаква.
Давид, скъпи, благодаря, че попита. - Да, добре.
Много си добър. - Както и да е.
Супер изпълнение.
Давид, остани. - По дяволите, искам да пийна.
Става ли?
При кого искаш да отидеш, Алис?
Алис?
Какво ще кажеш за Ракел?
Да намерим Ракел.
Хайде.
София!
- Йенс?
София!
Мислех, че вече няма да те видя. Ела тук.
Да продължаваме.
Може ли да го вземем?
Това не е точно Шекспир. - Престани.
Хайде, Алис.
Не, не.
Не знам.
Какво му става? - Хайде да намерим Ракел.
Ако трябва да преминем през това, трябва да направиш нещо.
Обръщаш гръб на семейството си. - Не ме слушаш!
Тя спи.
Мамо? - Това не е истинско.
Ти ли духна свещите?
Тя ме помоли да ти пожелая лека нощ.
Ако можеше да ме разбираш така, както разбираш героите в пиесите си.
Матиас...
Защо да не пробваме още веднъж? - Този път защо се върна?
От Ракел
Да ти напомня какво имахме.
Тогава аз ще ти напомня, че всичко това...
е мъртво.
Мамо, тя защо плаче?
Ще наблюдаваме и ще узнаем.
Свободна ли е моята стая? - Кой номер?
405. - Трябва да е свободна.
Мислиш ли, че й харесва? - Да метнала се е на майка си.
Да видим къде ще отиде.
Хайде.
Къде е Ракел?
Какво беше това?
Не знам. Актьор ли беше? - Не знам.
Мамо?
Това е спектакъл.
Всичко е игра. Не се тревожи.
Добре ли си? Искаш ли да се приберем у дома?
Ракел кой номер каза, че е стаята й?
Не беше ли 405?
Точно така. Искаш ли да отидем там?
Добре, хайде.
Какво е това?
Къде изчезнаха всички?
Навярно следват актьорите,
както правим и ние.
Номерът на стаята на Ракел е близо. Да отидем там.
Ехо? - Алис?
Ракел?
Не сме на правилния етаж, Алис.
Алис! - 525...
Не бягай. Говорихме за това. - 526...
Какво е това?
Алис?
Алис!
Алис, почакай.
Мисля, че Ракел е изчезнала.
Не прави така. - Как да не правя?
Не бягай. - Но...
Просто последвах Ракел, както ми каза.
Да, знам, че казах, но... - Потърси стаята на Ракел, Алис.
Какво правиш?
Само, защото ние се тревожим не трябва да плашим и нея.
Остави я да си бъде десетгодишно дете.
Къде може да отиде?
533... - Погледни ни.
Преди бяхме по-спокойни. - 534, 535...
Всичко ще бъде наред.
Алис, какво ще кажеш...
Алис?
- Алис?
Алис?
Алис!
- Беше тук. Броеше, "534, 535, 53..."
Шест.
Алис, чувам те. Излез. - Това не е смешно.
Алис, излизай!
Якоб!
Алис?
Тук ли си?
Алис!
Алис, къде си?
Къде си?
Знаех си.
Знаех си, мамка му! - Якоб.
Не. - Казах ти, че нещо не е наред.
Алис!
Ларс?
Сузане?
Катрина? - Не мога да ги намеря.
Търсих навсякъде. Бяха с мен и изведнъж...
Изчезнаха. - Ние изгубихме Алис.
Какво става тук? - Не знам.
Трябва да са някъде тук. - Навсякъде търсих.
Номерът на стаята на Ракел.
Алис я търсеше.
Може да сме се разминали.
Тук, долу.
Алис, тук ли си?
Ларс. Сузане. - Алис?
Ще проверя в спалнята.
Къде е тя?
Да тръгваме. Това не може да е истина.
Какво става? - Примигна.
Окото примигна!
Това е картина.
Какво е това?
На Катрина е.
Да сте виждали малко момиченце? Не можем да намерим дъщеря си?
Не знаете ли къде са всички?
Актьори ли сте, или зрители?
Покажете маските си.
Хвърлихме ги.
Алис?
Извинете... - Не мога да го направя.
Тук ли работите? - Не мога повече така.
Виждали ли сте малко момиченце? Търсим дъщеря си.
Те ме взеха. Превърнаха ме в нещо, което не допусках, че мога да стана.
Трябва ни помощ. Търсим дъщеря си. - Не мога повече да правя това.
Какво не можете да правите? - Те ме взеха.
Якоб...
Остави го. - Какво казва?
Ще вземат и вас!
Какво...чакай... - Не вярвайте на никого!
Не!
Лео!
Лео, Лео.
Защо го направи? - Забрави всичко. Мисли само за Алис.
Но защо? Защо го направи? - Да се фокусираме на Алис.
Нали?
Вие нови ли сте?
Срещата е в балната зала.
Достатъчно, Ханс. Може да не се преструваш.
И без това закъсняваме.
Алис?
Моля...
Моля ви, кажете, че сте видели Катрина или Сузане. Моля ви.
Ларс? - Моля ви, моля ви, моля ви...
Какво правиш тук? Какво е всичко това?
Не знам. - Те зрители ли са?
Лео?
Дай ми заека. - Защо?
Сладко. - Какво?
Не е истинска. Това е фалшива кръв.
Какво?
Може да е част от спектакъла.
Тогава къде е Алис? - И Катрина.
Ракел спомена бална зала.
Трябва да я намерим. - Следвайте ме.
Ако искате да оцелеете, трябва да ми се доверите.
По-добре да не знаете нищо.
Така ще е по-безопасно.
Трябва да сме заедно.
Ние...
трябва да сме заедно като семейство.
Като семейство.
Слушайте внимателно.
Ние сме заедно като семейство.
Докато си вярваме...
то няма да ни погълне.
Как да знаем дали е спектакъл или не?
Ще ги следваме.
Знаете откъде сте дошли. - Хайде, Лео, тя не е тук.
Знаете какво има тук. Ако не се държим като семейство...
то ще ни погълне.
Мамо?
Някой току-що влезе в стената.
Какво искаш да кажеш? - Да.
Аз също искам да я намеря. - Не се шегувам.
Някой току-що мина през картината.
Ела тук. Да тръгваме.
Алис?
Те да не горят нещо?
Не, не, не! Какво горят?
Какво изгарят?
Това са дрехи. Изгарят дрехи.
Просто дрехи.
Лео. По дяволите!
Якоб.
Якоб, успокой се. - Какво е това? Какво са й сторили?
Не знам. Трябва да разберем
какво е станало с другите и после да намерим Алис.
Другите? Те са там.
Не. - Събуди се! Огледай се наоколо!
Живееш в някакъв шибан фантастичен свят.
Още ли вярваш, че всичко ще е наред?
Да! - Как можеш да вярваш в това?
Защото трябва да вярвам!
Трябва да вярвам.
Ако не беше ти, изобщо нямаше да сме тук.
Не мърдай.
Доста убедително, нали?
Елате с мен. Сега.
Можем да се справим с него.
Ларс?
Хайде, не се противи. - Не.
Това е въпрос на оцеляване.
Бягай!
Намери Алис!
Дъщерята на известен режисьор загива в пожар.
Бащата купува хотела, където е загинала дъщеря му.
Ханс.
Ханс, да отидем в балната зала. Вторият спектакъл сега започва.
От Ракел
Алис!
Да приветстваме новодошлите.
Добре дошли.
Сред зрителите можете да срещнете и такива, които познавате.
Да, знам, неприятно е,
но докато са с маски няма как да разберете.
Така е по-лесно.
Главното нещо, е да се разсеят зрителите.
Те са повече от нас.
Всеки от вас трябва да създаде
толкова интригуващ персонаж, че някой го последва.
Разбирате ли?
Ако твърде бързо се осъзнаят може да ни надделеят.
И моля ви, не се правете на герои.
Ако не ви се получи...
Предаваме ги на някой с по-голям опит.
Добре. Още веднъж отначало...
докато не са дошли следващите зрители.
И така...
Ракел.
Малко по-емоционално този път. - Аз бях емоционална.
Какво искаш? - Знаеш какво искам.
Искаш да си върнеш жената. - Никога няма да съм ти жена, Матиас.
Я повтори? - Старая се, колкото мога.
Мислиш, че не те ценя? - Да.
Съжалявам. Не целях това.
Обидно е, когато не те оценяват.
Прости ми.
Благодаря.
С теб трябва да се държим заедно.
Трябва да бъдем благодарни,
защото, ако забравиш какво направих за теб...
Ако забравиш къде беше,
когато те приех отворени обятия,
ако забравиш...
какво направих за теб...
може да ми се прииска да те отпратя отново на студа,
от който дойде.
Прости ми. - Да.
Моля те.
Прости ми, Матиас.
Нека да чуя.
Ще бъда тази, която ти кажеш.
Добре.
Кой е натиснал бутона. Паднах в тунела.
Изгубих си обицата.
Ако няма друго, нека започваме.
Започваме!
Алис?
Мамо?
Мамо!
Мамо?
Отивам да си намеря обицата.
Тунелът е забранен за актьори. Нареждане на Матиас.
Защо? Вие какво правите долу?
Матиас нареди.
Добре дошли, добре дошли!
Благодаря.
Добре дошли на чудесния спектакъл!
Добре дошли!
Алис?
Просто побутнете всеки, който не падне
и хората в тунела ще се погрижат за останалото.
Ларс?
Присъедини се към нас.
Никой тук не е оцелявал толкова дълго, колкото ти.
Освен това ми казаха, че си добра актриса.
Вашите актьори... Знаят ли какво ядат?
На какво си готова, за да запазиш семейството си живо?
Пуснете ме. - И къде ще отидеш?
У дома. - За да умреш от глад?
За да бъда със семейството си.
Твоето семейство е тук.
Присъедини се към нас.
Никога.
Да си остане между нас, Ларс. Ще наредя
семейството ти да получи по-хубава стая.
Не. Не!
Съжалявам, Лео. Не исках да ти я отнемам.
Не. Къде е тя?
Къде е дъщеря ми?
Вие сте убийци!
Не. Ние сме оцеляващи, Лео.
Не ме наричай "Лео".
Права си.
Само Якоб те нарича така.
Той разбра.
Продължавай, Ларс.
Якоб?
Якоб! Якоб, помогни ми.
Нека опитам да я убедя. - Якоб.
Якоб.
Те са прави. Извън хотела няма нищо за нас.
Ще умрем от глад, както всички други.
Не, Якоб, няма как да си сигурен. - Само така мога да ни спася.
Можем да се присъединим към тях.
Ще се появи цел в живота ни. Не разбираш ли?
Отново можем да бъдем семейство.
Това може да е нашето семейство.
Не, Якоб, не говориш сериозно.
С теб ще намерим изход. Винаги го правим.
Как?
Погледни какво направиха с Алис.
Погледни какво направиха!
Трябва да останем в хотела, Лео.
За нищо на света.
Якоб, Якоб...
Не е нужно да видиш това, Якоб.
Може ли? - Якоб, какво правиш? Какво?
Трябва да заслужа доверието им. - Прости ми.
Прости ми! Не трябваше да идваме тук.
Погледни ме. Това съм аз, аз.
Аз съм! Аз, аз!
Аз съм! Якоб, това съм аз!
Какво ти става? Якоб, не!
Не!
Якоб, зад теб!
Якоб?
Съжалявам.
Защо трябваше да е нашата Алис?
Всичко е наред.
Якоб?
Якоб.
Алис?
Какво ни прави хора?
В такива времена... - Прекрасно!
Когато гладът и страданието диктуват живота ни,
какво ни отличава от животните?
Любов,
загуба,
надежда,
копнежи?
Едно нещо е сигурно. Оцеляването не е достатъчно.
Нужни са ни чувства.
В тази връзка добре дошли... в театъра.
Дами и господа,
добре дошли в театъра.
Софи!
Тази вечер ще се потопите в човешкото в себе си.
Ще ви бъдат раздадени маски. - Сега ще ви раздадат маски.
Това ще е единствената разлика...
между вас и актьорите.
Ще се питате това реалност ли е, или не.
Е, мога да ви уверя, че всичко тук е игра.
Всичко.
Помощ! Помощ!
Къде е тя?
Добре дошла. Най-после се присъединяваш към нас.
Къде е съпругът ти? - Кръвта по роклята не е истинска.
Къде е Ларс? - Дай ми Алис, или ще ви издам!
Моля те, седни... - Вие сте по-малобройни.
Къде е тя?
Това не е пиеса.
Това е извинение да ни разделят, за да ни убият по-лесно.
Той не е режисьор,
нищо мениджър на хотела, или както там са ви го представили.
Той е убиец.
Взе моето семейство,
ще отнеме и вашето семейство.
Те не просто ще ви убият,
но когато умрете, всички вие...
ще бъдете изядени.
Истина е! Истина е! Не е пиеса!
Той взе дъщеря ми!
Дадох ти право на избор, Лео.
Ако беше разбрала, че няма нищо срамно в оцеляването,
все още щеше да имаш семейство,
но не го направи.
Добре дошла е моя...
театър.
Махайте се, страшни чудовища, махайте се.
Какво правиш?
Махнете се!
Не се страхувам от вас.
Аз съм Леонора, майка на Алис.
На никого няма да позволя да я докосне.
Не, не, не...
Спрете ги.
Върнете я!
Не! Там няма нищо!
Отвън няма нищо.
Господи... - Каза, че ще продадем бижутата им.
Направих нужното, за да оцелеем. - Да ядем хора?
Без мен всички щяхте да сте мъртви! Отвън няма нищо!
По-добре да бях умряла.
Край. Свършено е с теб.
Сега вече знаеш какво значи да изгубиш семейството си.
Боли, нали? - Къде е тя?
В крайна сметка я получих.
Защо я взе?
Приличаше на дъщеря ми.
Нейните... очи...
Усмивката й беше като на моята дъщеря.
Невероятна прилика.
Но всъщност не е тя.
Сега ти също си сама.
Аз ти запазих живота!
Трябва да ми благодариш!
Мамо?
Не.
Мамо?
Не. Моля те, не.
Моля те, остави ме. - Мамо?
Мамо?
Алис?
Къде беше?
Той ме попита дали искам да играя в тяхната пиеса.
Мислих, че съм те изгубила.
Тук съм. - Да, тук си.
Тук си.
Мамо.
Алис.
Дай да те погледна.
Къде е татко?
Сега сме само двете, Алис.
Превод и субтитри: mia_one