Оценявам го.
Знам, че роднините ви са разпръснати.
Ще се радваме да се върнете.
Сигурна ли си, че ще се оправиш?
Да, благодаря.
Довечера летя обратно за Детройт. Ще пристигна късно,
но ми се обади ако имаш нужда. По всяко време.
Ще се оправя.
Знам. Пази се, скъпа.
Ще се пазя. Чао.
КЪЩА В МРАКА
"Вдигнете ръка,
ако имате по-добър музилален вкус от младоженеца!"
"Виждам ли ръце?"
"Добре, виждам няколко."
"Жълтата линия, като горчица, е отпреди две години.
Синьото е миналата година.
Розовото е тази година."
Бет е тук.
Направете и място.
"Розовото е тази година. И така, какво се случва?"
Съотношение преподавател-ученик.
"Знам, но бройката на класовете е такава. Навсякъде.
Не можем да ги обвиняваме, след като ние изоставаме..."
Извинявай.
Здрасти. - Здравей.
Нямаше нужда да идваш. Никой няма да ти търси сметка.
Имам да въвеждам оценки.
Можеше аз да го направя. Трябваше просто да ми кажеш.
Всичко е наред.
Така поне правя нещо. Засега.
Държиш ли се?
Да, добре съм.
Не спах добре през нощта.
Не вярвам, че въобще си спала. Особено там.
Добре. Обещах ви десетминутна почивка,
така че, излизайте.
Време за тоалетна, разтъпчете се. Има понички отзад,
със съдействието на баптистите от Маунтсвтил, вземете си,
и точно в 8:40 да сте тук.
Г-жо Парчин?
Здравейте.
Извинявайте, аз просто...
Извинете ме. Почуках, но...
Срещали сме се преди.
Аз съм майката на Хънтър.
Хънтър... - МакЛафлин.
Вторият час му е при вас.
Аз съм Беки МакЛафлин. Беше преди няколко месеца.
Да, разбира се.
Има доста с име Хънтър тази година.
Така ли, колко? - М?
Колко ученици с име Хънтър имате?
Трима.
Моля, седнете.
Сигурна съм, че знаете защо съм тук.
Проверих уебсайта.
Хънтър има "добър" на устен изпит.
Да, така мисля.
Нека да проверя.
Така пише.
Да видим...
Да, точно така.
Изглежда не се е справил с последната презентация.
Казала сте му, че може да я оправи.
Така е. Но той не го направи.
Каза, че е идвал миналия четвъртък.
Това беше последният училищен ден.
Той каза, че не сте била тук.
Да, нямаше ме няколко дни. По лични причини.
Той ми каза, че е отсъствал в деня, когато сте представяли проектите.
Всички имаме лични въпроси, които трябва да решаваме, понякога.
Добре.
Знаете ли, просто ще го извиня
за тази задача.
Ето, "много добър".
Не исках това.
Какаво искахте тогава?
Моля?
Когато влязохте тук, какво искахте?
Искам да знам защо синът ми...
Съпругът ми се застреля в главата миналия четвъртък.
Не съм чула за това.
Не сте, защото е лично.
Така че, да.
Ако държите да знаете,
излезе с лодката в езерото.
Взе пистолет, който не знаех че имаме.
И "бум"! Директно в устата.
Така че, кой Хънтър, каква оценка е получил,
на каква устна презентация,
ми е съвсем без значение в момента.
Така че, искате "много добър", получавате "много добър".
Аз, извинявам се.
Искате ли "отличен"?
Добре!
"Много добър" е добре.
Тогава "много добър".
Мога ли с още нещо да съм ви полезна?
Не.
Благодаря.
Много съжалявам за загубата ви.
Здравей, Мел. - Здравей.
Небето изглежда малко намръщено.
Покрих ти лодката, за всеки случай.
Нямаше нужда.
Знаеш, че не е така.
Отплащам се, това е всичко.
Господ ви прати двамата с Оуен, когато Шели почина.
Благодаря.
Искаш ли да махна това нещо?
Само кажи.
Мисля, че ще я оставя.
Ще я продам с къщата.
Обмисляш да продаваш?
Може би.
Той я построи, не ми се иска да се махам, но...
Да.
Тук е спокойно, но е самотно.
Мел, да си стрелял тази сутрин
някъде около 7:30?
Нищо ли не чу? Имаше изстрел.
Замислих се, че като се затопля времето, змиите и всичко...
Ако видя медноглава змия около къщата,
със сигурност ще я застрелям. Но днес не съм.
Да. - Ако пак го чуеш ме извикай.
Да, ще те извикам. - Добре.
Ще се върна.
Тук долу ще бъде офисът,
а тук кухнята.
Или пък тук.
А след това... След това тук имаме,
бицепси. Много бицепси.
И така, това е съпругът.
Здрасти, Оуен! Кака си?
Работиш ли?
Нали знаеш, че плащаме на хора, за да го правят?
Не трябва сам да го правиш.
Не се притеснявай, не снимам наистина.
Освен ако не искаш.
Дай да видя.
Не. Спри!
Ела тук.
Оуен: Слез долу.
Бет: Кой е?
Оуен: Не се страхувай.
Кой е?
Бет...
Оуен? Това...
Знам, че можеш...
Не те чувам. Не мога...
Можеш.
Погледни през прозореца.
Какво гледам?
Ти ми кажи.
Твоя снимка.
Така ли? - Да.
Хубава блуза.
Виж по-близо.
Това аз ли съм?
Мисля, че да. Кой друг може да е?
Това е, което исках да знам.
Или си ти, или е жена, която
много прилича на теб.
Скъпа, мисля че си ти.
Хубава блуза, нали? Нямам такава.
Господи, Бет.
Не си го причинявай.
Това си ти.
А ако не си, тогава повярвай, има много по-лоши неща,
които може да намериш в телефона на мъжа си,
отколкото напълно облечена жена, която изглежда точно като теб.
Предполагам, че съм била негов тип.
Моля те, Оуен те обичаше.
Теб. Боготвореше те.
От всичко, което си ми споделяла,
не си му давала причина да кръшка.
Откъде въобще си сигурна, че той е правил снимките?
Него го няма, за да се защити или да обясни.
Виж, повечето ще излизаме довечера да пием.
Целият отдел. Без Кларк, очевидно,
но ти трябва да дойдеш. Да разпуснеш малко.
Ще видим.
А защо преглеждаш телефона му?
По дяволите.
Съжалявам.
Това беше наистина глупаво,
и безчувствено, което казах.
Съжалявам.
Не знаех, че имаме тайни.
Всеки има тайни.
Не трябва да ти тежи.
Просто...
Просто помни твоя Оуен.
В когото си се влюбила.
Защото какъвто и да е бил, си беше той.
Как се казва? - Маги Монро.
Ще бъде най-добрият ми клиент.
Каза ми, че нямам умения за преподавател, така или иначе.
Щеше да знае, защото е експерт по много неща.
Боже Господи...
Ще четем ли книгата, която тя ни даде?
Не, по дяволите. Не ми трябват 300 страници, за да знам как
да"ангажирам и вдъхновявам" учениците си.
Да, нека просто се изправят на чиновете си или нещо такова.
Промени живота им.
Добре ли си, Би?
Вярвате ли в духове?
Духове, как?
Аз да. Вярвам.
Наистина? - Имам предвид, не ги отричам.
Мисля, че има нещо в къщата.
Като присъствие.
Няма начин.
Не знам. Усещам, че има нещо.
Все едно нещо ме наблюдава.
Всички тези странни неща.
И тези сънища.
Все едно сънувам.
Но е много реално, когато се случва.
Като сънна парализа? - Не.
Знаеш ли какво е сънна парализа? - Да, Гари. Знам какво е.
Аз не знам.
Това е, когато умът е буден, но тялото не е, нали?
Гледахте ли документалния филм... - Един приятел в училище я имаше.
Обикновено се усеща чуждо присъствие в стаята
когато имаш такава криза.
Враждебно присъствие. - Ами обратното?
Приятелско присъствие?
Не. Когато тялото ти е будно, а умът - не.
Това не е ли сомнамбулизъм?
Да. Да ходиш насън.
Заразно ли е?
Не. Защо?
Оуен ходеше насън.
Спомням си.
Започна година или две, след като построи къщата.
И сега се случва на теб?
Да. - Странно.
Колко време бяхте женени?
Чакай да сметна... Четиринайсет години.
Следващата щяха да станат петнайсет.
Оженили сте се млади.
Да, малко.
Прекарваш толкова много време,
на едно и също място с някой,
че го усещаш все едно е там.
Дори и да не е.
Но кой знае? Кой може да каже какво се случва с нас след като:
"Какви ли сънища ще ни споходят сред тоя смъртен сън, когато ний
отхвърлим всеки земен смут и мъка?" - Не! Без Шекспир до следващата есен.
Наистина ли ще ме развеселяваш с този самоубийствен монолог?
Мамка му. Боже... Господи, съжалявам.
Шегувам се.
Не трябва да се шегуваш с това.
Хедър...
Наистина ли не знаеше, че нещо не е наред?
Гари! Господи, хора... - Не, няма проблем.
Не, не знаех.
Аз бях тази, която се бореше с тези неща. Депресия.
Мрачни мисли.
Той беше този, който ги разсейваше.
Може и с него да се е случило.
Не знам. Може да съм го заразила с простотиите ми.
Не...
Не се случва така. - Така ли?
Той остави ли бележка?
Добре.
Съжалявам. - Тя иска да говори за това.
Мисля, че приключихме този разговор.
Остави. - Бет...
Да, остави. Господи...
В чантата ли я държиш?
Добре.
"Беше права."
"Няма нищо."
"След теб няма нищо."
"Сега си в безопасност."
Това е.
Това ли е? - Това е.
Няма "xoxo, твой любящ съпруг."
Нищо.
Какво означава това? - Нямам идея. Никава шибана идея.
Освен, че съм живяла с луд чвек и не съм знаела за това.
Кара те да се чудиш, нали? Какво ли още не съм знаела?
Искам да знам.
Добре. Мисля, че е време да те приберем вкъщи.
Разбира се. Не ми се иска да го карам да чака.
Добре.
Да тръгваме. - Добре, да тръгваме.
Лека нощ, хора. Благодаря.
Добре. - Да тръваме. Държа те.
Доста неща сте подобрили на това място.
Искаш ли бренди?
Не, Бет. Не искам бренди.
Не искам и ти да пиеш. - Добре.
Дори не ми харесва чак толкова.
Не съм свикнала с вкуса.
Хайде, качваме се горе.
Не. Аз ще спя тук.
Добре. Искаш ли да остана?
Имаш деца.
Няма проблем.
Мога да се обадя на Боб. Казах му, че ще излизам късно.
Мога да му звънна и... - Не.
Трябва да дойдеш скоро.
За вечеря или нещо такова. Ще накарам Боб да ни сготви.
Не ми харесва да си тук сама.
Излъгах.
За писмото.
Тъпанарка! Боже!
Господи, преметна ни всичките. Помислих, че е истинско.
Видя ли лицето на Гари? - Истинско е.
Излъгах за това, че нямам идея какво означава.
Знаеш ли, аз...
Умрях, преди време в Тенеси. Разказвала ли съм ти историята?
Бях на седемнайсет, в гимназията.
Приятел караше,
и се преобърнахе на склон в планината.
Сплескани.
Дробовете ми бяха смачкани. Откараха ме с хеликоптер.
Сърцето ми спря. Това беше всичко. Четири минути.
Господи...
После, след като всички разбраха, започнаха да ме питат...
"Какво беше? Какво видя?"
Не исках да ги разочаровам, затова им казвах...
"Не знам. Не помня."
Но помня.
Оуен беше единствения човек, на когото казах.
Няма нищо.
Как така "нищо"?
Иска ми се да мога да ти кажа, че има нещо...
Светлина в края на тунела...
Но е само тунел.
Ако това може да е някаква утеха, Оуен не беше убеден.
Бяхме на едно мнение за повечето неща, но не и за това.
Не какво има след това. Искаше да вярва, че има по-добро място.
И почти ме убеди да повярвам и аз.
Но не можеш да забравиш, това, което вече знаеш.
"Беше права. Няма нищо."
"След теб няма нищо."
"Сега си в безопасност."
Каза ми, че съм била права.
Сега не съм толкова сигурна.
Казал е, че си в безопасност. В безопасност от какво?
Предполагам, че никога няма да разберем, нали, Клеър?
Наистина ли вярваш в духове?
Не. Просто бях мила.
Такава си. Ти си много, много мила.
Сигурна ли си, че не искаш да остана?
Може би, докато заспя.
Бет.
Бет. Събуди се.
Вратата.
Бет, събуди се.
Клеър?
Вратата.
Искаш да кажеш нещо? Говори ми!
Хей!
Какво...
Чакай! Не!
Лодката.
Какво каза?
Лодката.
Оуен?
Наистина ли си там?
Ако си при мен, покажи ми.
Ти ли си наистина?
Това е сън.
Сънуваш.
Бет?
Здрасти.
Какво правиш тук? Разходка?
Не, търся нещо.
Мога ли да помогна?
Какво търсиш?
Къща.
Къща? - Да.
Там няма къщи. Само гора. Земята е окръжна собственост.
Не може да се строи върху нея.
Така е. Говоря глупости.
Стори ми се, че видях нещо снощи, като...
Като светлина от прозорец, и аз...
Къща?
Както и да е, добре е да се разходя на въздух.
Така че, ако нямаш против...
Всъщност, имам.
Извинявай, какво?
Не си добре, Бет.
Напоследък ти се събра много. Повече, отколкото заслужаваш.
Ако не за друго, поне за мое успокоение,
не бих ти позволил да се размотаваш в гората сама.
Трябва да си с приятелите и семейството си.
Имаш ли си някой?
Какво ще кажеш за обяд при мен?
Ще направя сандвичи.
Да, звучи добре.
Може би малко по-късно, става ли?
Има ли някой?
Мел?
Момент!
Добре.
Какво е това, по дяволите? - Какво?
Какво е това, мамка му?
Откъде да знам?
Глупости! Ти не искаше да влизам в гората.
Тревожех се за теб.
Какво е строил той? - Какво?
Има къща. Нашата къща! Моята къща!
Какво по дяволите е строил той?
Не знам. Никога не съм виждал къща.
Виждал съм го да се мотае там,
от време на време посред нощ.
Какво? И не си ми казал?
Той ме помоли да не ти казвам.
Мел... - Виж, Бет...
Не мисля, че си готова да се справиш с това, точно сега.
Кажи ми всичко, което знаеш.
Засякох го веднъж.
Както теб, тази сутрин.
На същата пътека до езерото.
Имаше жена с него.
Помислих, че си ти, повиках... И когато тя се обърна...
Не бях аз. - Не.
Той дойде същата вечер.
Тропаше на вратата. Късно.
Изглеждаше зле.
Миришеше на алкохол. С кал по ръцете и дрехите. Все едно беше паднал.
Знам как ще прозвучи сега,
но повярвах на всичко, което каза.
И? Какво каза?
Че има зависимости.
Срамни зависимости...
От които с право се срамуваше и се опитваше да се отърве.
Каза, че е намерил начин да ги държи настрани.
Какви зависимости?
Ще ме извиниш, но не исках да знам.
Виж. Не мисли, че ми беше лесно да живея с това.
Но се заклевам в гроба на Шели,
че никога повече не съм виждал такова нещо. Никога.
Толкова пъти исках да ти кажа...
Но той изглеждаше добре след това.
И двамата изглеждахте добре.
Е, предполагам, че си сгрешил.
Той остави дупка в живота ти,
и ти отчаяно искаш да я запълниш. Това е.
Виж, ако...
Мога да кажа само, ако въобще имам право,
че не трябва да я запълваш с нещо мрачно.
По-близо си до смъртта, отколкото някога си била.
Това не е точно така.
Добре.
Върни се.
Върни се...
Секунда.
Всъщност, няма да ги купувам. Имам само бърз въпрос.
Съпругът ми ги е купил от вас, и се чудя дали може да ми кажете
дали е взел нещо друго,
или пък да е заложил нещо? Нещо такова?
Не водим такива записи.
Добре. А да ми кажете кога?
Кога ги е купил?
Може би имате инвентар?
Не и такъв - Разбира се.
Знаете ли други книги от този автор?
Да видим...
Това е Дайсън.
Може би искате Стърджис, но добре...
Здравей.
Здравейте.
Тук ли работиш?
Да. Мога ли да помогна с нещо?
Аз съм Бет.
Бет Парчин.
Маделин.
Мисля, че познаваш съпруга ми.
Не... - Оуен. Оуен Пърчин.
Има твои снимки в телефона му.
Джона?
Всичко е наред. Няма нужда да викаш за помощ.
Няма да...
Имам предвид...
Случаят е изяснен.
Предполагам.
О... - Да.
Той е мъртъв.
Какво?
Самоубийство.
Боже господи.
В случай, че сте имали планирани срещи, или...
Не беше това.
Добре, нещо против да ми кажеш тогава, какво е било?
Да...
Идваше няколко пъти всяка година,
винаги беше приятелски настроен.
Пофлиртувахме, после започна да идва по-често.
Излязохме няколко пъти за по питие, и това беше всичко.
Пусни си косата.
Какво? - Косата. Опашката.
Отвържи я. Пусни я.
Защо?
Защото си спала с мъжа ми и те моля учтиво.
Не съм...
Не съм спала с него.
Честно, едва го познавах.
От векове, истории за...
Каза, че едва го познава.
А ти какво каза?
Същото. Казах, "и при мен е така, хлапе."
Повярва ли и?
Какво? Че не са се чукали?
Да. Повярвах и.
Е, това е нещо.
Нищо добро.
Чукане, разбирам. Чукането има смисъл.
Имало е и други. Съседът ни го е видял с някаква.
Така ли?
Да. В компютъра му, имаше много снимки,
на около половин дузина жени.
Всичките приличаха малко на мен, но не съвсем.
Така че, ако не ги е чукал,
какво по дяволите е правел?
Сънувах сън онази нощ.
Беше нашата къща, но не съвсем.
Беше наопаки,
и го видях с някаква...
Спри!
Не му рови в нещата.
Каквото и да намериш, няма да ти помогне в момента.
Не ме ли разбираш? Имал е таен живот.
Наистина ли ще стоиш и ще ми изнасяш лекции
за посмъртното му право на личен живот?
Разбирам, че преживяваш разни неща,
но се притеснявам за теб.
Може би трябва да се отърсиш от тях.
Не знам.
Почувствах го.
Почувствах супруга си.
"Беше права. Няма нищо."
Защо би казал, че няма нищо? Той не вярваше, че е така.
Убежденията се променят.
Виж се.
Ти си най-скептичният човек, който познавам,
а ето сега ми казваш, че къщата ти е обладана от духове.
Да, казано по този начин,
звучи доста глупаво.
Не се прибирай вкъщи.
Махни се от езерото за известно време.
Даже може да останеш тук.
Остани колкото искаш.
Нещата не са приключили.
Не всичко приключва.
Може никога да не разбереш какво е имал предвид.
Той е мъртъв. Ти не си.
Имаш живот пред себе си.
Не, права си.
Мога да продължа напред.
Ще опаковам няколко неща. Ще взема чанта.
Ще запазя стая за няколко нощи.
Не съм убедена, че говориш сериозно. - Сериозна съм.
Имаше няколко идеални аргументи. Наистина.
Обичам те.
Обади ми се после!
Ще се обадя.
Тръгвам си.
Тази вечер, предполагам.
Така че, ако имаш нещо да ми казваш, по-добре го кажи сега.
Чуваш ли ме?
Копеле.
Хей!
Извинявай. Не мислех, че си вкъщи.
Вкъщи съм.
Не мисля, че трябва да съм тук.
Откъде знаеше къде да отидеш?
Била съм тук и преди.
Вероятно ти казах в книжарницата,
но честно, леко ме уплаши онзи ден.
Съжалявам, за което.
Разбирам те, напълно.
Вероятно щях да направя същото.
Смешно е, наистина,
легнах за минута след работа,
и сънувах.
Сънувах, че аз съм теб.
Бях си аз, но едновременно бях и теб,
нещо те преследваше, и беше навсякъде около теб.
Всъщност, нас.
Успя ли да ни хване?
Не съм сигурна. Точно тогава се събудих.
После не можах да спра да мисля за теб.
Реших, че има нещо което трябва да знаеш.
Нещо, което се случи.
Казах ти, че не съм спала със съпруга ти.
Може да използваш името му. Не теб не ти е бил "съпругът ми".
Да.
Наистина е така.
Не съм спала с него.
Може би щях... Мислех, че ще го направим, но...
Той дойде един следобед
след като приключвах смяна,
и той ме покани тук, като на дневна разходка.
Обикновено, не бих тръгнала,
но той беше умен, и сладък, и...
Не знам. Почувствах се в безопасност с него. Разбираш ли?
Разбирам.
Добре.
Така че, да, доведе ме тук
и пихме по едно питие.
Отидохме до езерото и той ми показа другата къща...
Чакай. Виждала си я?
Е, нямаше много за гледане, но той наистина се гордееше с нея.
Беше замаян, почти.
Разведе ме от стая в стая.
Тогава ми показа тази странна статуя, и ме помоли да я държа.
И ти го направи?
Какво точно ти направи той?
Нищо.
Държеше ме...
Нещо такова.
Сложи брадичката си на рамото ми...
Виж, знам, че звучи странно сега като го казвам,
но тогава,
беше наистина приятно.
Да има някой до теб.
Да усещам, че е там.
Аз...
Усетих, че трепери.
Леко плачеше, а аз не знаех какво да направя.
Какво ти направи?
Целунах го. И той ме целуна, и...
В началото беше много мило.
Затова аз...
Не го спрях, когато сложи ръцете си на гърба ми.
И не го спрях, когати ги сложи на врата ми.
Докато не започна да стиска.
О, Боже.
Вероятно съм го разбрала погрешно. Аз просто...
Всеки има различно разбиране за такива неща.
Нарани ли те?
За Бога, не!
Помолих го да спре и той спря.
Мислиш ли, че щеше да го направи?
Не го направи.
Закара ме вкъщи.
Каза, че вината е негова, а не моя.
Че е изморен и объркан,
че не знае какво е,
и че вече не действа.
Страхуваше се, че не може да го задържи.
Да задържи какво?
Не знам със сигурност.
Накрая,
каза че знае какво трябва да направи.
Че трябва да приключи завинаги.
Виж... Исках да ти кажа.
Явно се чувстваше виновен, че ти изневерява.
За това е говорел той, нали?
Трябва да поговорим.
Няма да си тръгна, докато не говорим.
Ти ме повика, и аз дойдох.
Не искаш ли да говориш с мен?
С нея си говорил.
Тук съм. Все още съм тук.
Където и да си...
Ела и ме хвани.
Просто ела и ме хвани!
Добре.
Мамка му...
Добре. Добре, вдигни телефона.
Клеър Уудуърд... - Мамка му!
Не е на разположение. След сигнала, моля, оставете вашето съобщение.
Извинявай. Късно е...
И...
Трябваше да те послушам.
Направих нещо, което не трябваше.
Минах от другата срана на езерото, и видях нещо.
Видях нещо толкова...
Дори не знам истинско ли е или не.
Познавам съпруга си.
Знам какъв е,
и отказвам да повярвам, че той би...
Не знам.
Иска ми се да беше тук.
Ика ми се да беше сутрин.
Не.
Спри.
Оуен?
Къде си?
Аз просто...
Не разбирам.
Моля те, върни се.
Боже.
Толкова ми лисваш.
ТУК
Това реално ли е?
Наистина ли си тук?
Прегърни ме.
Тук ли си наистина?
Да.
Тук съм.
Оуен?
Не.
Не съм Оуен.
Мамка му.
Не, спри.
Скрий се.
Какво?
Оуен?
Ти си тръгна.
Какво?
Вечерта, когато се срещнахме.
Ти не си Оуен.
Аз съм това, което почуства, когато сърцето ти спря.
Не. Аз почувствах...
Нищо.
Помниш ли?
Ти ме видя.
И оттогава съм постоянно с теб.
Какаво направи със съпруга ми?
Отидох при него.
Прошепнах в ухото му
отново и отново.
Да те върне обратно.
Но той не го направи.
Вместо това ми изпрати тях.
Изиграл те е.
Временно.
По дяволите.
Спри.
Не се бори.
Не!
Бет.
Бет?
Ехо?
Бет, тук ли си?
Качвам се горе.
Бет?
Бет!
Къде е той?
Отиде си.
Но ти вече знаеше това.
Какво по дяволите?
Боже!
Бет!
Мислеше, че може да те предпази.
Сгреши.
Ти беше права.
Бет!
Няма нищо.
Бет!
Само аз.
Върни се при мен.
Бет!
Няма значение.
Освободи се.
Върни се при мен.
Бет!
Боже!
Тук съм.
Дръж главата над водата. Насам.
Добре ли е? - Не знам.
Какво стана?
Не знам...
Бет? Тук ли си?
Тук съм.
Държа те.
Тук съм.
Държа те...
Тук съм...
Дишай.
В безопасност си.
Добре си, ще се оправиш.
Какво има?
Няма нищо там.
Знам.