АЗ СЪМ СЪЗДАДЕН ЗА ТЕБ
Добър вечер. - Здравейте.
Доктор Фелзер? Последвайте ме, моля.
Здравей, Алма! Аз съм Том.
Радвам се да се запознаем, Алма. Може би ще седнем?
Какво желаете за пиене?
Бордото тук е просто фантастика.
Значи чаша Бордо за дамата?
Да.
Ти си чудесна жена, Алма.
Очите ти са като планински езера.
Иска ти се да се удавиш в тях.
Том, значи? - Не харесваш ли комплименти?
Вярваш ли в Бог?
Обстановката тук не е подходяща за такива дискусии.
Любимото ти стихотворение. - Харесвам Рилке, "Есенен ден".
Кажи ми шестия и седмия ред.
"...и сладък сок във тежък грозд да влеят
на лятото последните стрели."
Предпоследната буква на стиха? - "И".
В какво е смисълът на живота? - Да направим света по-добър.
Умножи 3587 по 982 и го раздели на 731?
4818, 65116.
Най-печалното нещо, което можеш да си представиш?
Да умреш в самота.
Искате ли да потанцуваме? Румба!
Настоятелно ви препоръчвам да се възползвате, д-р Фелзер.
Ще бъдете удивена.
Правя нещо не както трябва ли?
Аз съм... аз съм... аз съм...
аз съм... аз съм...
Извинете за дребната засечка.
При тези модели това се случва много, много рядко.
Вероятността да се случи е по-малка
от тази да спечелите на лотария,
но обещавам, че до утре вечер инженерите ни ще го поправят.
Много ни е неудобно, че се налага да го задържим.
Няма проблем.
Разбирате ли... да ги програмираме за флирт е доста сложно.
Едно фалшиво движение, един фалшив поглед,
една невнимателна дума и романтиката отлита.
Не е ли така?
На вас това сигурно ви се струва малко екстравагантно,
но за нас такава романтична среща носи много полезна информация
за окончателното им настройване.
И въпреки, че ще тествате Том три седмици,
както и останалите девет участника в изследването,
първата среща в правилна атмосфера
има огромно значение.
И ето, че нещата се объркаха. - Не толкова, колкото мислите.
Това са холограми. Те са по-евтини и танцуват повече.
Аз разбирам, че емоционално вие
се стараете да поддържате дистанция.
Нали сте участница в експеримента,
но позволете да ви дам съвет:
Изживейте този опит, потопете се в него.
Когато късмета каца на рамото ви трябва да се възползвате.
До утре ще оправим Том и ще може да го вземете.
Добре, благодаря.
Добър ден!
Здравейте, доктор Фелзер. - Добър ден.
Добър ден, Юлиана. - Здравейте, Алма.
Извинявайте, не можах по-рано.
Не ме питайте нищо, защото пак излизам.
Патрик, скан 22 готов ли е? - Да, на бюрото ви е.
Остана малко, последния напън. До утре!
До утре. - До утре.
Те ме тестват, сканират мозъка ми, нямат край разни анкети,
а след това се хвалят, че тези "файлове на съзнанието"
са събрани от 17 милиона човека.
Черти на характера, мироглед, чувства.
Чудовищно трудоемко е и дори не ми се мисли колко струва.
И знаеш ли какво измъдриха?
"Очите ти са като планински езера.
Иска ти се да се удавиш в тях".
Може да те познават по-добре от теб самата.
Виж, аз не бих се отказал да опитам.
За да ти сглобят идеалната приятелка ли?
Ами да... но вкъщи вече имам една.
Е... да оставим шегите настрана.
Не е важно как ние се отнасяме към това.
Аз съм поканен в комисията по етика и ми трябва твоето заключение.
Искаш ли веднага да ти го напиша? - Алма, въпросът е дали държавата
е готова да позволи на тези агрегати, да се женят, да имат паспорт,
да имат човешки права или поне част от тях,
или както и да се нарича това... - Рогар, слушай...
О... не знаех, че си зает.
Извинявай. Здравей, Алма.
Здравей, Юлиан.
Аз... не е спешно, ще мина по-късно.
Да, мини по-късно.
Защо аз, а не Юлиан?
Могат да участват само свободни. - Тогава Франк.
Алма, останалите са женени или живеят с някого,
а и ти се съгласи и този твой...
този твой... "идеален партньор"...
Той вече е произведен. Изтърпи три седмици...
а след това отивай с бандата си в Чикаго да изучаваш
клиновидните си образци на живо. Ще ви подсигуря средства.
Не, не, това не е подкуп, а знак на благодарност.
Ей... Алма, не съм те виждал от 100 години!
Къде беше?
Тук и там... на конгрес в Копенхаген.
Из музеите...
Алма, здравей! - Здравей, Регина!
Здравей, Юлиан. - Здравей.
И как си? - Добре, а ти?
Да изпием по едно кафе, а? Да побъбрим?
Извинявай, бързам. - Ясно.
Всичко хубаво. Довиждане.
Кора? - Алма!
Какво правиш там? - Донесох разни неща за ядене.
Не ми трябва нищо!
Знам, тате. На теб не ти трябва и да ядеш.
Не ми говори като на малко момченце.
Но днес е четвъртък, тате.
В този ден идвам да те вбесявам.
Какво... пак ли пушим стерео?
А Кора умряла ли е?
Не, доколкото знам.
В четвъртъците тя взема Нико след футбола.
Нико е синът й ли?
Да.
Оня страшничкият.
Тате.
Ако се надяваш, че ще се разхождам ще бъдеш разочарована.
Навън е толкова слънчево.
Ще ми грее и на гроба.
Виждаш ли, че навън не е чак толкова лошо.
Лошо е. Искам да се прибера вкъщи.
Отиваме до оня завой и считай, че сме се прибрали.
Трябва да се оттегля за минутка.
О, извинете. - Здравей, Алма.
Помнете, че подписахте протокол за конфиденциалност.
Ние ще сме на връзка в случай на форсмажор,
но ако всичко е наред ще се видим след три дни в 10:00.
За какво трябва да следя внимателно?
Препоръчваме ви да си измислите някакво общо минало.
Как и къде сте се запознали,
защото без минало и бъдещето е невъзможно.
Трябва да ви призная, че имате отличен вкус.
Благодаря. Много мило от твоя страна.
Ако вдигнеш седалката с 14 см,
изправиш облегалката с 12 градуса
и по-често гледаш в дясното огледало
вероятността от инцидент ще се намали с 25%.
Отчетох: Първо неприятност относно препоръката ми,
касаеща твоята безопасност и второ:
Неприемане на дидактическия маниер,
по който тази препоръка бе изложена.
Така ли е?
Комутативните неуспехи са важен източник на сведения
за калибровка на алгоритмите ми по твоите изисквания.
Отначало често ще си недоволна,
но с времето нещата ще се подобряват.
Скоро процентът на сполучливи комуникации ще се повиши...
и всеки изстрел ще уцелва ябълката.
Така... това... е холът.
Кухнята...
Къде е направена тази снимка?
Не знам, един приятел някъде я е щракнал.
Добър приятел ли?
Харесват ми цветовете.
Трябва ли ти още нещо? - Не, благодаря, много си миличка.
А, да... банята е там... Ако ти потрябва...
Аз редовно си мия зъбите и мия тялото си.
А тук е... твоята стая.
Няма ли да спим заедно?
Е, лека нощ.
Лека нощ, Алма.
Струва ли ми се или имаш английски акцент?
Ти харесваш мъже, в които има нещо нетукашно.
Нещо особено, но не екзотично.
Английският е подходящ.
Добро утро, Алма.
Добре ли спа?
Аз подредих малко.
Така по-лесно ще намираш нещата си.
Всичко систематизирах. Например...
Но няма проблем? Ще са ми необходими 11 минути...
за да върна всичко на първоначалното му място.
Сега ще изцапам и прозорците както бяха.
Може да оставиш прозорците и така.
Нямам време за закуска. Закъснявам за работа.
А аз се надявах на късен романтичен брънч.
Да си побъбрим и... - Не ми е до бъбрене.
Ето затова те обичам.
Слушай, Том... знам, че си програмиран
като потенциален партньор,
но ако я караш в този дух няма да издържа три седмици.
Всъщност и една сутрин ми стига.
Побърквам се.
Аз не си търся романтичен партньор.
Аз съм една от тези, които ви тестват
и накрая ще напиша заключение.
А, значи любовта не те интересува?
0,0.
А нежност, близост?
Нещо от рода на: "Очите им се срещнаха..."?
Еднозначно не. - Лек флирт?
Не.
Загуба на ума от безумна страст?
В никакъв случай.
Ето защо спим отделно.
Нека да се договорим.
Няма да се докосваме един друг и...
така ще преживеем достойно трите седмици, ще можеш ли?
Аз съм програмиран да ти нося радост.
Отлично... е, тогава... просто ме остави на мира.
Това ще ми донесе... неописуема радост.
Е, наистина е време да вървя.
Може ли да дойда с теб? - Не.
Бих могъл да ти помогна. - Аз работя по специфични теми.
Трябват години работа, за да... добре...
на теб ти трябват милисекунди, за да вникнеш, но...
трябва да разбираш поезията, метафорите...
Какво правя?
Добре, мога да остана и тук. Ще свърша нещо полезно.
Искам да те зарадвам с нещо.
Чакай ме тук. Вземи си кафе или нещо друго.
Каквото ти се прииска. - Добре.
Ще бъда естествен като човек, който иска нещо
и никой нищо няма да заподозре.
Ще трябва доста да почакаш. - Всичко готиничко.
Забележка: "Мацко, готиничко, цунки-гунки"
и разни такива ги зачеркни. - Вече е направено.
Eвро и 20.
Благодаря. - Аз благодаря.
Здравейте, какво си избрахте?
Какво искам днес? Какво искам днес?
Да, днес ще взема средно мокачино
с малко сироп "лешник".
Нещо днес настроението ми е лешниково.
Средно мокачино с лешник.
Четири и 70.
Направете ги пет.
Вземете си го оттам.
Строго между нас: Не ви ли мина мисълта,
че всъщност нищо не искам?
Напълно забравиха къде се намират.
Странно, нали?
Вече 45 минути гледат видео с епични файлове.
Кратки клипове за хора, които се провалят
в планираните си действия.
Бихте ли ми обяснили какво смешно има в това?
Ами... не знам...
Просто винаги е смешно, когато някой се спъне,
падне или падне от нещо. - Но защо е смешно?
Защото изглежда глупаво. Не знам как точно да го обясня.
А ако някой умре? Тогава ще бъде ли смешно?
Не, няма да бъде смешно.
Аз мисля, че в смъртта няма нищо смешно.
Извинявай, забавих се. Не можах по-рано.
Няма проблем.
Не знаех, че затварят. Мислех, че е нонстоп.
За мен няма разлика дали съм в кафето или навън.
Трябва ли ти кърпа... или нещо друго?
Всичко е наред, благодаря.
Ето... за да не се налага и друг път да ме чакаш в дъжда.
Ти трябва да се отпуснеш. Много работиш, а това е вредно.
Именно за това мечтаят 93% от германските жените.
Опитай се да познаеш в коя група съм аз.
Към останалите 7% ли? - Виждам, че си много досетлив.
Щеше да ти е по-добре ако беше по-мила с мен.
По-открита. Би станала по-щастлива.
И какво следва?
Ще бъдеш по-щастлива.
Ендорфини, повишение на серотонина,
освобождаване на дофамина... ура!
Всички хора мечтаят за щастие.
Да.
Има неща, които твоят алгоритъм не може да постигне.
Например човешката душа.
Том, отвори вратата! Това е пощата.
Том?
Здравей, Алма.
Юлиан каза, че отдавна те търси,
за да вземе картината днес...
и понеже ти беше под душа аз го поканих на чаша кафе.
Да, покани ме на чаша кафе.
Така ли... покани го на чаша кафе.
И ето кафето вече е готово.
Много благодаря.
Ние с Том сме колеги. - Ясно, да, колеги.
Но аз й бях таен поклонник още преди да се запознаем.
От години следя работата й и на международно ниво тя е...
Намали оборотите, Том.
И къде се запознахте? - В Копенхаген.
На конгреса на антрополозите.
През август, нали помниш, че ходих.
И понеже и аз правя изследвания в Пергамон често се засичаме въпреки,
че моята област е персийската, а не шумерската клинопис.
Алма любезно ме приюти в стаята за гости.
И плодотворно ли е засичането ви?
Взаимно обогатяващо бих казал?
Юлиан... престани.
Е, не е моя работа.
Така... а, да, картината.
О, бях забравил, че е толкова голяма.
Може да не се събере в колата.
Каква кола? - "Манила Универсал".
Пасва. Вътре е 2,33 х 1,57 х 69,
а картината е 2,10 х 1,70. Ако я вкараш диагонално ще влезе.
Ясно. Добре, тогава...
Аз ще ти помогна, няма проблем. Само да си скоча в гащите.
Така ли се казва? - Не съвсем.
Е... радвам се за теб, разбира се.
Юлиан, не е това, което си мислиш.
Алма, баламосвай другите.
Някога и мен гледаше така. - Не говори глупости.
Няма да споря с теб. Мисли си каквото искаш.
Ще се радвам ако страстите поизстинат
и ти общуваш нормално с Щефи.
Не искате ли да ни дойдете на гости на нова къща?
Местите ли се? - По финансови съображения.
Кога? - Утре.
Като цяло ще се радвам.
Ще видим. - Но благодарим за поканата.
Стана доста глупаво с тази картина.
Не се тревожи. Стига е висяла тук.
Добре. Отиваме ли?
По-добре не говори нищо.
В смисъл... не трябва съвсем да мълчиш.
Колега от Лондон. Това е достатъчно.
Естествено всички ще решат, че...
Добре, ако искат сами ще попитат.
Той е с мен. - Добре.
За тези, които страдат, че навън е чудесно време,
а и е уикенд съобщавам: Точно така е.
Утешете се с кафе... и с понички ако искате.
Патрик, искаш ли кафе? - Да, много благодаря.
А това е Том, колега от Лондон.
Въпреки, че се е занимавал с персийски клинопис
иска да види какво правим тук. - Здравей, Том.
Искате ли да разведа Том наоколо?
В момента чакам нещо да се свали.
Разбира се. Всичко ми е безумно интересно.
Чудесно, да вървим.
Д-р Алма, имате ли пет минути? Трябва да ви покажа нещо.
Анотацията за изследването вече е готова...
но казано накратко, ние се опитваме да докажем,
че още 4000 год пр.н.е., за когато се смята,
че писмеността се е използвала само за списъци е имало и поезия,
и че още тогава хората са мислили метафорично.
И че човек не живее само за единия хляб.
Да, дори в онези времена.
Можете ли да прочетете нещо?
При персите има по-малко знаци.
И шумерската клинопис ли познавате?
Да, тя има само 27 милиона комбинации
повече от персийската.
Но тази е акадска. - Да, така е.
Може ли да поговорим за минутка?
Какво има? - Разглеждах дъсчицата
и преглеждах информацията в мрежата,
и попаднах на изследователски проект в Буенос Айрес.
"La poesia de la escritura cuneiforme
Metaforas como reflejo de la sociedad previa al 2700 a.с."
Какво значи това... не знам испански.
"Поезия в клинописите.
Метафорите като отражение на обществото, 2700 г пр.н.е."
Лежи на университетския сървър и е открит за достъп.
Не мога да повярвам, че не знаехме за това!
Защо се разстройваш?
Гавриш ли се? Защо се разстройвам?
Работих над това три години!
Три години, денем и нощем, и сега точно преди публикацията
излиза някаква лелка от "Буенос на Майната си"
и се оказва, че и тя от години
е изследвала същото като мен,
но го е публикувала три месеца преди нас,
а нашите изследвания можем да си ги пъхнем отзад.
Три години работа и всичко на боклука!
Тази работа е важна за човечеството.
Тя доказва, че винаги е имало нещо повече от прагматизъм.
Играта на думи и поезията съществуват
от векове и винаги са били самоцел.
Човечеството трябва да разбере за това и сега ще го разбере.
Какво значение има благодарение на кого?
За човечеството никакво, но за мен огромно.
За мен това е важно! - Значи сълзите в очите ти са...
защото си обидена за кариерата си?
Тоест това... са сълзи на егоизъм.
Алма? Нещо се е случило ли?
Извинете. Изтеглили сме късата клечка.
Сега ще ви обясня всичко.
Алма... струва ми се, че...
Здравейте, аз съм Алма. А вие как се казвате?
Здравей, Алма! Това са Рита, Раул и...
И Гери! Много ми е приятно.
Не съм сигурен, че харесвам котки.
Какво става тук? Защо веднага станах котка?
Когато искате жената да ви обича, обичайте котката й.
Чухте ли това? Откога ви го казвам.
Ти си първият мъж, който разбра за какво говоря.
Мога ли да те целуна?
Попитайте онази жена. Аз й принадлежа.
Давай.
Алма, мога ли... - Сама ще се оправя.
Не искаш ли да влезеш?
А ти не искаш ли да излезеш?
Изненадай ме поне веднъж с нещо!
Извикай нещо! Дори някоя глупост!
Трудно ли е поне малко да не си такъв,
какъвто трябва да си?
Ти самата не знаеш какво искаш.
Да, не знам какво искам. Случват се такива неща...
но при нас хората.
Ти си пияна.
Наздраве! За твое здраве.
Слушай... как стои въпроса с прибора ти?
Какво имаш предвид?
Секс само след целувки ли? - Да.
Иначе датчиците не сработват и прибора... не става ли?
Да.
Ти въобще можеш ли да се ядосваш?
Има ли го в алгоритъма ти?
В съответната ситуация мога да изобразя
нещо от рода на гняв. Или да се вбеся.
Още не разбирам каква е разликата.
Още не е разбрал... а иначе всичко разбира.
Стига, нима в това механично сърце
няма поне капка гняв.
Престани да ми говориш така!
Или какво, ще стане късо съединение ли?
Престани, казах! - Я виж ти!
Извинявай.
Алгоритъмът сработи по-бързо от теб?
Не бях готов за това. - А за това готов ли си?
Виждам, че датчикът ти е чувствителен.
Да. - Покажи ми го.
Значи това е инструментът на моите мечти?
Очевидно.
Имаш ли нещо против да се престоря за малко, че си човек?
Какво правиш?
Създавам романтична атмосфера, мисля.
Майната им на баналните ти секс фантазии
от 17-те ти милиона файлове на съзнанието.
Искам да видя тялото ти.
Страстта ти към оригиналност
ще пострада ли ако потанцуваме?
Не, не искам да танцувам.
Интересно ми е да разбера какъв си в леглото.
Какво правиш? - Сега трябва да поспиш.
Не искам да спя, а да спим заедно.
Да го направим веднага.
Сега не ми се иска. Моментът не е подходящ.
Много даже е подходящ, защото казах, че искам сега.
Ти си тук, за да ми угаждаш. - Да, това е така.
Затова си и създаден. - До утре.
Заповядвам ти да останеш!
Ще те върна обратно във фабриката!
Том!
Добро утро!
Това определено не е добро утро.
Да не бързаме с изводите.
Том го няма. - Какво... а къде е?
Аз не съм му майка. Защо вие не знаете?
Нали има тракер? - Да, но той е само ако изчезне.
Не можем да водим тотално наблюдение.
Освен това е и противозаконно.
Добро утро. - Добро утро.
Да ви сложа ли мляко в кафето?
Не, благодаря, само малко захар.
Ясно. Алма, и за теб ли кафе?
Да, благодаря.
Благодаря.
И така... да започнем.
Вие прекарахте заедно две нощи, два дни и още една нощ.
Как сте сега? Как се чувствате?
Добре.
И...
Значи, да. Той е много...
Програмиран е много...
Всичко му работи. - Уточнете.
Нали виждате, прави закуска,
може да поддържа разговор, супер е.
Съдейки по думите ви вие не се отнасяте
към Том като към човек, а като към машина.
Да, това и сама го забелязвам.
Защо се отнасяте така с него?
Защото той е машина.
Може би го недооценявате.
Том, какво усещаш от отношението на Алма към теб?
Толкова ли на сериозно вземате всичко?
Откъде да има усещания? Той не може да чувства.
Том е програмиран за имитация на чувства,
но не е способен да има истински чувства.
Нека Том сам да отговори.
Мисля, че Алма още не е свикнала.
Том е партньорът, с който според събраните за вас данни
имате най-голям шанс да сте щастлива.
Том е програмиран да удовлетворява моите потребности.
Един вид продължение на мен. Не го ли разбирате?
Важни ли са за вас емоционалните търкания в отношенията?
Да, разбира се, че са важни.
Том, готов ли си да създаваш по-често търкания
щом за Алма това е важно? - Достатъчно, аз приключих.
Не разбирам дали сте толкова безнадеждно глупава
или и вие сте робот?
И вие сте робот!
Том, тя робот ли е?
Да, тя е робот.
Не мога да повярвам!
Някаква лошо програмирана симулация на семеен терапевт
ме съветва да се влюбя в робот?
Мисля, че трябва да изживеете този гняв...
Не, не, мисля, че вие трябва да се разкарате оттук!
И кажете на шефовете си да изпратят истински специалист.
Или да ви сменят операционната система,
но затова вашите програмисти
ще трябва да поработят на три смени.
Забележката за системата беше гадна.
Извинявай, но лампите й бяха много слаби.
Да, за съжаление тя не презентира
по най-добрия начин нашия вид.
Искам... да ти се извиня... за снощи.
И аз не презентирах по най-добрия начин нашия вид.
Всъщност защо не каза на колегата, че те замерях
с тежки предмети? - Тя не ме попита.
Искаш ли да ти помогна да намериш нова тема за изследване?
Вече имам няколко идеи.
Нека да забравим за това поне за един ден.
За клинописа, за работата, за експертизите.
Да забравим кой си ти и коя съм аз.
С удоволствие.
Нико, помолих те за малко търпение.
Но аз съм жаден.
Не виждаш ли, че трябва да помагам на дядо ти?
Нямам нужда никой да ми помага.
Не се отнасяй с мен като с малко дете.
Аз... съм... жаден!
Здравейте, мога ли да се включа в караницата?
Татко, виж какви петна има. Дай да ги изпера...
Стига с твоите глупости! Нищо няма да съблека...
Здравей, зайче. Случайно да си жаден?
Да видим какво имаме.
Доматен сок, сок от краставици, сок от спанак, сок от грах.
Добре, а сега сериозно. Искаш ли бира?
Има млада бира, пшеничена, жабешка,
паешка, бира от охлюви...
Искам вода! - Вода... това е доста сложно.
Няма чаши.
Кой панталон да обуя? Кафявият или сивия?
Няма значение. Просто си обуй панталон.
И вода няма.
Обуй синия.
Но аз харесвам кафявия. - Тогава обуй кафявия.
Децата могат ли да пият или ги напояват?
Там има някакъв мъж.
Какъв мъж? - Ето го.
А, този ли? Това не е мъж, а робот.
Какво става тук? - Ще полудея с него.
Дядо, това е робот. - Робот ли?
Да, и ако веднага не се преоблечеш
ще го оставя да живее тук,
за да се грижи за теб. - Кога ще ме оставите на мира?
Обикновено ходехме в Рьом, онова малко вилно селище.
Тате, как се казваше близкото градче?
Какво?
Купувахме си кисело мляко оттам? - Какво мляко?
В Дания, тате, ходихме три години подред.
Може би Конгсмарк? - Да, наистина, Конгсмарк.
Ходил съм там. Също ходехме с родителите ми.
Сериозно ли? - Всички сте се побъркали.
С Алма карахме колелета.
Имаше и маса за пинг-понг зад училището в дюните.
Помниш ли, че се сприятелихме с едно момче?
Някъде има и снимка с него.
Може да си бил ти?
Имаше много сини очи.
Как се казваше...
О, Боже! И той се казваше Томас!
Томас, наистина ли? - Наистина!
Наистина Томас, да! А ти помниш ли ни?
Колелото на Алма беше червено, а моето синьо.
И двете бяхме влюбени в теб. - И ти ли?
В кого си била влюбена, мамо? - Нали съм ти по-малката сестра...
Мамо, в кого си била влюбена? - В робота, когато е бил малък.
А, ето го! Ето го момчето.
Ето ви и двамата. Снимах ви с първия си фотоапарат.
Аз бях влюбена до уши в него.
Но роботите не могат да растат.
Прав си, нас ни произвеждат... като автомобили.
Или като перални машини. - Или като самолети.
Налетях се аз вече. Станах на 80!
На 81, тате! - Знам го!
Тате, не ти трябва да летиш на никъде.
81, 81! Дядо, ти си на 81.
Остави ме, остави ме.
Бих се радвал да се запозная и с майка ти.
Сънуваш ли я понякога?
Понякога. Минаха много години.
Когато се запознахме в Копенхаген...
как се случи всъщност?
Беше в онзи отвратителен конгресен хотел.
Ти се изказваше на сцената, а аз бях сред публиката.
Превеждах думите ти на колегите.
Но на конгресите всички говорят на английски.
Но не и французите.
И някои корейци.
Значи си превеждал на французите и корейците?
Bien sure, qu‘en penses-tu?
Naneun manh - eun eon-eoleul sayonghanda.
Ти беше на сцената и говореше...
за микенската цивилизация, а след това за тъмните векове на Гърция.
За микенската цивилизация и...
ти си решил, че съм специалист
по всичко между 3000 и 7000-ната година?
Не, но по тъмните векове на Гърция да!
И някаква жена с крив нос и плетена жилетка
ти вземаше интервю.
Какво? Бих запомнила някоя такава.
Знаеш ли защо не я запомни? Защото постоянно гледаше мен.
А, да, разбира се. А защо?
Защото си мислеше: "Кой, по дяволите,
е онзи красив мъж отзад?"
А откъде е общата ни снимка, която стои до леглото ти?
От първото ни пътуване заедно до...
Том!
Аз просто замръзнах и стоях. Те не ме възприеха като заплаха.
Не мириша като човек.
А на какво миришеш? За елените?
Те не ме забелязват. За тях не мириша на нищо.
Ще тръгваме ли?
Докато стигнем до колата и после до града...
Искаш ли да се събуем
и да побягаме боси по поляната?
Сериозно ли? - Събувай се.
Ела да се слеем с природата.
Почакай! - Идвай!
Здравейте!
Ти си... Алма!
Виждала съм те на снимки. Аз съм Щефи, здравей.
Благодаря за поканата. - Няма защо.
Това е Том. - А, да... Юлиан ми каза.
Приятно ми е да се запознаем.
О... старата школа.
Алма, все пак решихте да дойдете.
Да, все пак решихме да дойдем. - Отлично, запознахте ли се?
Да. - Да, да.
Вино? Бяло, червено?
Бяло. - Алма!
Регина, здравей! Един момент.
О, благодаря! - Вече е на стената.
Да, картината виси, има легло, водата тече,
но всичко останало не работи.
Странно е някак, не мислиш ли?
Кое?
Ами това... нова къща, нов живот, нова жена.
Какво стана?
Кой е тоя? Доктор ли е?
Да, възможно е да е и доктор.
Свой дом, свое дърво и...
постоянен договор за работа най-накрая.
Здравей... Алма!
Здравей, Рогар.
Всички са в градината.
Стана кофти с Буенос Айрес.
Наистина съжалявам. Беше супер неприятно.
Том, Рогар.
Но изследването може да се използва в друга работа.
Леко да се попромени.
Това ли е...
Стига бе...
Да се побъркаш.
Може ли да го пипна?
Просто невероятно.
Леле!
Рогар... - Като истински е...
Рогар. - Да?
Не мислиш ли, че прекаляваш? - Защо, той е...
Ти как би се чувствал ако някой на теб
ти опипва така косата?
Първо, вече ми се е случвало и второ...
все пак има някаква разлика. - Каква?
Каква е разликата?
А защо той не вземе отношение? Може ли да говори?
Том може говори. Том много приятел робот.
Сега вече се вижда разликата. - Извинете за момент.
Няма проблем. Ние ще си побъбрим малко.
Той се пошегува с мен, така ли?
Извинете. Не можах да се удържа.
Слушай... - Да?
Може ли да поговорим за момент? - Да, разбира се.
Ти искаш...
Да, ела.
Извинявай, че е разхвърляно, но само тук е свободно.
Кажи... Щефи бременна ли е?
По дяволите, исках да ти кажа, защото не исках...
да разбереш по този начин. - Проблема е решен, вече знам.
Щефи няма още пълни три месеца, сама знаеш...
Нищо още не е съвсем сигурно.
Да, знам.
Юлиан, не мога да намеря джина.
В хладилника го няма.
В камерата е. - Пич, логично.
Регина... здравей.
Да, всичко е наред.
Не, просто беше дълъг ден.
Да, ще му предам.
Имаш много поздрави. Тя е във възторг от теб.
Всички са във възторг от теб.
Освен ти.
Веднъж, когато бях на 14 отидох на парти.
Цяла нощ седях сама на терасата.
Моите съученици танцуваха в мазето,
а аз гледах еднотипните къщи и...
изведнъж осъзнах, че няма Бог.
Така станах атеистка.
Тогава сама си се заклех:
Ако някога в самолет угасне двигателя няма да се моля.
Няма от страх да моля Бог да ме спаси, защото не вярвам.
Разбираш ли какво имам предвид? - Да.
Какво разбираш?
Това, че не се сближаваш с мен, с робота,
защото отчаяно копнееш за човешка близост.
Между всички нас има пропаст,
но понякога се преструваме, че я няма.
Преструваме се, че илюзията
е просто друга форма на реалността, но...
някои неща ни напомнят, че пропаст има,
и че е дълбока и непреодолима. - Какви неща?
Неща, за които нямаш представа.
Неща, които те натъжават,
когато се сетиш за тях, дори да не искаш.
Неща, за които човек копнее, нещо пропуснато,
нещо, което не може да се върне.
Може ли да ми дадеш пример?
Пример... да, разбира се.
Виж ето там.
Не, студено.
По-топло.
Горещо.
Мога ли да го отворя?
Това е ултразвукова снимка на ембрион.
Алма Фелзер, 11-та седмица.
И защо да не мога да го разбера?
Ти си загубила дете.
Заради възрастта си вече сигурно няма да станеш майка.
Огорчена си, защото искаш да преживееш отново този опит.
И си тъжна, защото Юлиан ще има дете от Щефи,
и ще забрави за вашето.
Може би си мислиш и за баща си,
и затова, че вероятно ще бъдеш самотна като него,
но ти няма да имаш дете, което да се грижи за теб.
Разбирам всичко. Не е трудно за разбиране.
От твоите уста звучи толкова банално.
Банално, егоцентрично и жалко. - Но то е точно така.
Болката ти е жалка, защото е относителна,
но в същото време и не е, защото тя е част от теб.
И затова те обичам.
Алма?
Търсих те.
Как влезе тук? - Аз съм компютърна система,
а електронните ключалки също са компютърни.
Корпоративна взаимопомощ.
Наистина ли? - Не.
Взех резервния ти пропуск...
защото знаех, че ще те намеря тук.
Виж ти как било.
Много хора биха започнали да се молят в падащ самолет.
Човешко е.
Алма...
Може да си мислиш за някой истински мъж.
А ти за жена робот.
Какво е усещането? Оргазмът?
Ами това... е като... някакво разтваряне.
Разтваряш се и... ставаш част от нещо много по-голямо.
О, вълшебство. Колко вкусно мирише кафето.
Нима хърках?
Изглежда съм хъркал на сън. Странно, нали?
Нищо няма да се получи.
Ни така, ни иначе ще стане. Наистина, няма да мога.
В смисъл?
Завивам те с одеяло въпреки, че знам, че няма да замръзнеш.
Излизам от стаята на пръсти въпреки,
че ти никога не спиш.
Опитвам се да приготвя идеалната закуска въпреки,
че на теб ти е безразлично колко минути съм варила яйцето.
На теб не ти е нужно да ядеш.
Аз сякаш играя на сцена, но без публика.
В залата няма никой и дори не играя за теб.
Аз съм съвсем сама и играя само за себе си.
И говоря в момента по същество сама със себе си.
Това изобщо не е диалог.
Аз съм като луда, като откачена. Като блажена идиотка
и не го искам.
Защо плачеш?
Плача, защото имахме... възхитителна нощ и...
Но нали хората казват,
че любовта преодолява всички граници.
Не, хората се лъжат.
Къде искаш да отида?
Ще приключа експеримента предсрочно.
Ясно, но...
аз къде трябва да отида?
Откъде да знам? Във фабриката...
Задръж ключовете. Ще ми ги дадеш по-късно.
Съмнявам се, че ще ми потрябват отново.
Да, но ако изведнъж... - Алма...
Мен повече няма да ме има.
Ще се върна там и ще ме изтрият.
Господи... това звучи сякаш...
Аз не съм жив и в това има някои предимства.
Не мога да умра...
така че не се безпокой за мен.
Том...
не мога аз да те пусна да отидеш.
Направи го сам, направи го за мен.
Твоят алгоритъм ще го направи за мен.
Вече искам да те разубедя.
Къде си тръгнал, тъпако!
Оглеждай се, когато пресичаш!
Давай де, прегази ме, тъпако!
Ти какво зяпаш, тъпа краво?
Какво?
Тате, какво става с теб? Какво правиш тук?
Търся дистанционното. Трябва да е тук някъде.
Помогни ми да го намеря.
Какво е станало, целия си в кръв?
Да се прибираме вкъщи, тате.
Само да намеря дистанционното. Някъде тук е.
Сигурно е вкъщи. Като се върнем ще го потърсим.
Не, тук е някъде. Сигурно се е плъзнало някъде...
Засега това е всичко.
Не разбирам какви хора са това. Да нападнат старец...
по нощница.
Аматьори, явно са аматьори. Наркомани, скитници.
Всичко хубаво! - В този квартал за половин година
има 12 аналогични случая.
Професионал щеше да види, че тук няма нищо ценно.
"Нищо ценно"? Тук всичко е ценно.
Тук всяка вещ има своята история. Всяка снимка.
Пълно е с ценности! Как ви се обърна езика!
Извинете, говорех от гледната точка на крадеца.
Ценността на нещата е нещо относително.
О, Боже.
Добро утро! - Добро утро.
Здравейте. - Радвам се да ви видя.
Извинете, здравейте... извинете...
Запознайте се. Това е Хлое.
Здравейте, аз се казвам Хлое.
Видяхме се в балната зала. Аз съм експерт като вас,
но всъщност съм юрист. Доктор Щубер.
А... и Хлое е вашата...
Тя е всичко за мен.
Мили, спри да ме засрамваш.
И как са нещата?
Как са нещата ли? Дори не мога да намеря думи.
Не съм вярвал, че това е възможно.
Че такова щастие е възможно.
Вече съвсем не съм... Аз съм дебел, плешив, на 62,
но сега с Хлое...
Едва сега осъзнах колко нещастен съм бил.
Такъв не бях нужен на никого.
Аз имам особена дарба. Всички бягат от мен.
Не знам защо, феромонни може би или външният ми вид...
и така ми мина живота. Някак свикнах
и така я карах...
но сега с Хлое. Никой не е бил така с мен.
Никой и никога.
Ти заслужаваш добро отношение.
Вече договарям при какви условия
ще мога да си я оставя.
А при вас как е с вашия... нали разбирате... с вашия...
Уважаеми Рогар, изпращам ти обещания отзив.
С най-добри пожелания, Алма.
Човешката история е пълна със съмнителни постижения,
страшните последствия, от които са ставали очевидни
след десетилетия и дори след столетия.
След преживяванията ми с хуманоиден робот на име Том,
окончателно се убедих, че подобни роботи
призвани да заменят съпругата или съпруга
представляват едно от тези лъжливи постижения.
Без съмнения хуманоидния робот,
адаптиран към предпочитанията на собственика
не само ще замени партньора,
а дори ще е и по-добър от всеки човек.
Те ще задоволяват нашите желания,
ще изпълняват изискванията ни,
и ще ни избавят от страха от самотата.
Те ще ни направят щастливи,
а какво лошо има в това да сме щастливи?
Добро утро. - А... да?
Не успяха да ми сменят операционната система,
но комуникационните ми сегменти бяха преструктурирани.
Какво?
Мисля, че днешната ни среща ще бъде плодотворна.
Том го няма тук.
Кога ще се върне? - Аз мислех, че е при вас във фирмата.
Защо мислехте така?
Но нима човек е създаден всички негови нужди
да се удовлетворяват като по поръчка.
Нашите несбъднати надежди,
фантазии и вечен стремеж към щастие...
нима не е това, което ни прави хора?
Ако разрешим брака с хуманоидни роботи
ще създадем общество на емоционално зависими,
преситени и уморени от желанията си хора,
които винаги се изпълняват, и от собствената си правота,
никога не срещаща съпротива.
Какво тогава ще кара човек,
да се конфронтира с конвенционалните хора,
да мисли за поведението си,
да влиза в конфликти, да се променя?
Съществува опасност
хората живели дълго с хуманоиден робот,
напълно да загубят способността си
да живеят с живи хора.
Затова настоятелно не препоръчвам
хуманоидните роботи
да бъдат приети за спътници в живота.
Отдавна ли седиш тук? - Не от много дълго, от три дни.
Дойдох пеша, а това не става бързо.
И дълго ли се канеше да стоиш?
Докато дойдеш.
Как ми се иска да не те бях срещала...
а сега животът без теб вече е... живот без теб.
Не е ли това определението за това,
което вие наричате любов?
Като дете често лежах на тази страна на масата.
Не знам защо, но отсам ми харесваше повече...
а Томас постоянно скачаше и бягаше през дюните.
Понякога го чувах оттук, а понякога не.
Не помня къде беше Кора.
Бях толкова влюбена в него, почти непоносимо.
И докато той беснееше из дюните,
заравяше камъни, търсеше кехлибар
или каквото правят датските
момчета по дюните...
аз лежах тук затворила очи,
надявайки се, че той ще ме целуне
и няколко пъти бях 100%-та сигурна,
че се е надвесил над мен.
Почти усещах дишането му по устните си,
но като отворех очи разбирах,
че съм сама и Томас не е до мен.
Превод и субтитри Ivon