Едно време между нашия свят и светът на мъртвите живяла вещица.
Тя отвличала деца, посредством верните си слуги.
Нави - безпощадни хора-птици.
Навите примамвали децата в леговището на вещицата,
където тя поглъщала душите им.
И родителите забравяли децата си, сякаш изобщо не са съществували.
Но едно момче, с чиста и светла душа, успяло да се справи с вещицата.
Заточило я в света на мъртвите.
Но вещицата не се предавала.
Търсела някой, който да й помогне да се върне обратно.
Някой, на когото душата стане по-тъмна от нощта.
Който да може да се движи между световете.
Някой, който веднъж вече е бил мъртъв.
Изминало много време и за вещицата се споменавало само в приказките.
Хората я наричат...
БАБА ЯГА
Кошмарът на тъмната гора
Егор, защо закъсня?
Наред ли е всичко?
Мамо, хайде да се прибираме.
Дечко, толкова си пораснал.
Помниш ли как правихме като беше малък?
Искам да ми помогнеш. Много е важно.
Трябва да се върна обратно. - Откъде да се върнеш?
Ама ти... Мамо, ти...
Аз съм мъртва.
Егор, защо викаш? Пак ли сънува кошмари?
Не можеш ли да почукаш?
Що за глупости четеш нощем?
Затова и сънуваш всякакви такива. - Остави я.
Дечко, и аз мразя местенията.
Юля, какъв дечко съм ти?
Мислиш ли, че не знам какво е да си нов?
Ново училище, нови приятели...
Върви.
Дъщеря ти се събуди.
Ела тук.
На, сложи я ето там.
Аха.
Сложи я да не бие на очи.
Бавачка ли ще вземате? Нали не искаше.
Понякога се налагат компромиси. А бавачката ще държим под око.
Тя си е вкъщи. Защо й е бавачка?
Още си много малък да критикуваш майка си.
Каква майка ми е тя?
Седни да закусиш. За кого го правих?
Ще ям в училище.
Какво му става пак? - Кара пубертета.
Много продължи тоя пубертет.
Какво стана?
Удари ме ток.
Какъв е тоя ден днес?
Това е, не работи.
Альоша, не мога повече.
Не се справям.
Винаги сме успявали. И сега ще се справим.
Ева, кога беше часът по музика?
Учителят ще ви чака в 20,00 ч. - Благодаря, Ева.
Ей, какво си мърмориш?
Стоп! Не чуваш ли какво те питат?
К'во? Не говориш ли вече с нормалните хора?
Ти за нормален ли се имаш? Върни ми телефона.
Поискай го както трябва, може и да ти го върна.
Какво правиш, откачалке? Нормална ли си?
К'во гледаш? Дай го тук!
Заби нещо.
Не се прави на отворен, върни телефона.
Вземи. - И сама щях да се оправя.
Откъде се пръкна, бе?
Добре, все още може да се накажеш сам.
Сега я втаса.
К'во гледаш? Да не напълни гащите?
Иди се оплачи на мама, пъзльо.
Ставай, пъзльо! - Остави го.
Ей, стига! Изчезвайте! - Да се махаме, пичове!
Пак ще се срещнем, сбърканяци.
Хей! Чакай.
Здрасти.
Не трябваше да се месиш. - Исках да помогна. Нали сме съседи.
Леле! Твой ли е?
Мой. - Тогава защо не го използва?
Ти ми попречи.
Почакай!
Как се казваш?
Някои ми викат Дашка. - А други?
Дания.
Нали се разбрахме. Никакви момчета.
Прибирай се. - Да, мамо.
А аз се казвам Егор.
Дания...
Тя може да падне от фотьойла.
Не бива да се оставя сама на него.
Не съм я оставил аз.
Егор, защо си я сложил тук?
Нямаш ли си друга работа?
Юля, ама тя си беше тук. - Добре, хайде стига.
Запознахте ли се вече? Това е Татяна - бавачката.
Ще се грижи за Варка, както и за теб.
Нямам нужда от грижи. - Егор, дръж се възпитано.
След време ще свикне.
Тихо, тихо, тихо...
Разбирам се чудесно с децата.
Винаги.
Майка ти не ти ли е казала, че не е хубаво да надничаш?
Тя не ми е май... - Мислиш се за специален?
Усещам това, което другите не забелязват.
Какъв ли ще станеш като пораснеш? Ако пораснеш.
Има ли някой вкъщи?
Здравейте. - Здравейте.
Къде е Юля? - Изведе малката на разходка.
А аз чистя.
Наред ли е всичко? - Отлично.
Извинете, но досега сме нямали...
Винаги си има първи път, Алексей.
Как си?
Как е в училище? Намери ли си приятели?
Аха. - "Аха..."
А какво ти е на лицето?
Паднах. - Паднал...
Мъжът не трябва да пада. Трябва здраво да стои на крака.
Татко, това е изтъркано.
И да защитава тези, на които държи.
А ти?
Защитаваш ли тези, на които държиш?
Естествено.
А шантавата бавачка у нас? Според теб това нормално ли е?
Нека аз решавам кое е нормално в дома ми и кое не, чу ли?
Чух!
Върни се да продължим.
Егор!
Добре, чуй ме.
Когато майка ти почина, едва не превъртях.
Но ти оцеля. Така че се стегни. Разбра ли?
Егор!
Хей, приятел, дай ни топката.
Хайде.
Но аз я видях, татко.
Да ти покажа ли още веднъж?
Ето, гледай.
Няма нищо. - Посред нощ и баскетбол липсваше.
И бездруго напоследък е неспокоен.
Затова пък ти си много спокойна. - К'ви ги дрънкаш?
Мама щеше да ми повярва.
Юля, остави ни, ако обичаш.
Виж, Егор, дотук ми е вече от твоите истерии.
Разбирам те много добре.
Но мама почина.
И е време да забравим за това.
Да забравим?
Да защитаваме любимите хора или да ги забравим?
По-лесно е да забравим, нали?
Сякаш не е съществувала.
Добре...
Щом не разбираш с добро, ще бъде с лошо.
Ти нормален ли си? Кой ще плаща щетите?
Аз ли? И без друго цял живот плащам за теб, хрантутник такъв!
Държавата ти плаща. - Моля?
Какво ми плаща? Никой не се нуждае от теб.
Нито държавата, нито майка ти.
А аз се тормозя с теб.
Аха.
Изтормозената.
Това е за разтоварването.
Още не си го заработил.
Отивай при тия идиотчета, приятелите ти.
И не се прибирай преди 10.
Ще имам гости.
Това ми е заплатата, кучко.
К'во сте зяпнали? Не сте на цирк. Хайде, имаме работа.
Според руската уикипедия, Клод Дебюси
е френски композитор, един от основоположниците...
Знаеш ли, че от прекаленото висене в телефона, губиш връзка с реалността?
К'во? Не ти се получи.
Чакай де. Накъде търчиш постоянно?
Не търча, а вървя.
Защо си толкова дръпната?
Ако си по-дружелюбна може и приятели да си намериш.
И ти ще си намериш, ако имаш нормално чувство за хумор.
А сега да бягаме.
Ей, елате тук! Веднага! - По-бързо!
Стойте! Спрете!
Ето ги, хукнаха натам!
Пичове, помогнете ми!
Леле! Какво е това?
Не знам.
По-бързо.
Гората не е място за деца.
Ако те видя пак, ще ти откъсна главата.
Къде се изпариха? Напълниха гащите.
Майка вика, че бил черен търсач. Търсел оръжия по гората.
А и убил жена си. По-добре да си нямаме работа с него.
Оръжия, викаш?
Това пък какво е?
Прилича на пещ.
Баба ми е разправяла, че едно време в такива са изгаряли хора.
Живи.
Също така ми каза,
че душите на тези хора оставали наоколо.
Повикат те тихо по име,
а като се обърнеш - приемат твоя образ.
Егор...
Помогни ми да изляза!
Чу ли?
Не.
Па! Хвана ли се? Шегувам се, бе.
Варя... Варюша...
Хей! Сигурно е ехото.
Ехо!
Виждаш ли, тук няма нищо.
Какво има?
Трябва да се прибирам.
Татко! Юля!
Може камерата да е забила? - Може. Веднъж се случи.
Колко е мъничка.
Странно.
Да остана ли с теб?
След 10 минути ви чака учителят ви по музика.
Няма проблем, ще се оправя.
Благодаря.
Варка е изчезнала. И нещата й ги няма.
Кой е изчезнал? Сядай да закусваш.
Егор, сигурно има още неща, които не са ни пренесли.
Сядай, какво ти е?
Дъщеря ви я няма. Тя я е взела.
Така, това вече не е забавно. Сядай на масата.
Егор, какво правиш?
Ето!
Егор... - Какво, Егор, а?
Трябва да се направи нещо, идиоти! - Успокой се.
Ти я забрави. Забрави я, както и мама.
Льоша! Льоша, недей! - Ела тук!
Престани! Какво правиш? Стига, Льоша!
Остави ме!
Постой тук да ти дойде акъла.
И ако продължаваш така, ще те изгоня от къщи!
Здрасти! Можем ли да поговорим? Нуждая се от помощ!
След 20 минути, на площадката. - Ок.
Накъде тръгна?
Няма да се бавя.
С онова момче?
Той е добър.
Едно момиче така избягало с едно добро момче.
Постоянно й повтарял колко е красива.
Накрая момичето останало с дъщеря си и старо, захвърлено пиано.
Красотата е опасна.
Никога не се доверявай на мъжете.
Мамо...
Защо плащам на учителя ти?
Върви да се упражняваш.
Не съм ли твърде суров с него? - Постъпи правилно.
Децата не трябва да се месят на възрастните.
Той е умно момче. Защо му е да си измисля някаква сестра?
Не знам. Може да иска сестра.
Льоша, почакай...
Нали не го каза насериозно?
Че ще го изгониш?
Не се бъркай в мъжки работи. Чу ли?
Децата не трябва да се месят на възрастните.
Не мога. Уморих се.
Не ме разочаровай.
Скоро всичко ще можеш.
Дания!
Мамо...
Отвориш ли му, не отговарям за себе си.
Даша! Даша!
Даша, чакай.
Даша!
Какво ти е?
Даша, спри се бе!
Тя ще се върне... Тя ще се върне... - Събуди се! Събуди се!
Събуди се! - Тя ще се върне!
Дания!
Егор?
Какво стана?
Взеха Варка. - Каква Варка?
И ти ли не я помниш?
Чуваш ли?
Не.
Толкова е тихо.
Здрасти, мухльо.
Имаме работа.
Да видим какво оръжие крие тоя изрод.
Влизаш, проверяваш дали има някой и отваряш вратата.
Разбра ли? - А тубата за какво е?
Много разсъждаваш. - Не ме докосвай.
Остави я. - Не се бъркай.
Е?
Много ли си смел? - Прибери ножа.
Ще вляза.
Трябва да видите нещо.
Какво, следи ли ни?
Егаси маниака.
Ева, набери полицията.
Ти добре ли си? Веднага ще ни копнат. Нахлули сме в чужда къща.
Това е бавачката ни.
И моята учителка.
Готина е.
Споко, това е Миха.
Здрасти.
Пак ли ти?
Предупре...
Щях да се оправя сама.
Коя е тази?
Познавате ли я?
Деца, изгасете лампата. - Чуваш ли, питат те нещо.
Отговаряй.
Това е жена ми.
Умря, след като изчезна дъщеря ни.
Умряла ли? Той лично й е видял сметката.
Всички го знаят.
Дъщеря ви е изчезнала?
Децата тук отдавна изчезват, но никой не ги помни.
Сякаш родителите им изобщо не се интересуват от тях.
Разкажете ни каквото знаете.
Веднъж се събудих с чувството
сякаш съм изгубил нещо.
Нещо много важно. И не можех да си спомня какво.
Само свещта гореше.
И когато гледах свещта,
сякаш си спомнях стар, отдавна забравен сън.
Сън за моето дете.
Токът.
Ето как разбрах, че злото е в града.
Винаги, преди да изчезне някое дете, в района имаше токови смущения.
Започнах да следя децата. Да ги снимам.
Ако на снимката, детето изведнъж изчезне,
значи всички са го забравили.
Така може да се следи колко изчезват.
Дълги години се опитвам да открия дъщеря си.
Но без резултат.
Преместих се в гората,
но тук така и не намерих нищо.
Нищо, освен червени въжета.
А кой има интерес да забравят децата?
Кой ги взима?
Някой, на когото имат доверие. Който спокойно си влиза вкъщи.
Искаш да кажеш, че жена ти краде децата от къщите и ги води в гората?
Не е тя. - Ева, чу ли?
Жена, кражба, деца, гора... Намерени резултати:
Славянски демон, който живее между живите и мъртвите.
Баба Яга.
Ева, ти сериозно ли?
С такива неща не е за шегуване.
А това място?
Ходили ли сте там? - Много пъти.
Изоставена електроцентрала.
Няма нищо там.
Отдавна не работи.
Работи, и още как!
Не биваше ли да го развържем?
Като се върнем.
И наистина ли му повярвахте?
Тоя вече го знаем, че е гламав, ама ти поне си нормална.
Какъв ти е проблемът, а?
Търся сестра си, ясно?
Изобщо нямаме нужда от теб. Изчезвай, щом искаш.
Но аз се нуждая от вас.
Добре, да вървим.
Идваш ли?
Ще забравиш за всичко!
Откъде са се взели тия въжета?
Водят към къщата, виждаш ли?
Егати дивотията! - Тихо!
Зарежи!
Колко е стара!
Ей сега идвам.
Внимавай. - Глей да не се шибнеш.
Хора!
Тук има нещо странно!
Егор!
Не влизай. - Пъзльо!
Доста време те нямаше.
Ангажименти. Липсвах ли ти?
Не искам повече да си тръгваш.
Как можа да го изпуснеш?
Когато момчето се върне... - Ще го доведа.
Ще бъда с теб завинаги.
Добре ли си?
Какво стана?
Не разбрах. Загубих съзнание. - И аз.
Ставай.
Мислех, че си тук заради сестра си.
А имаш ли сестра? - Остави го, Антон.
Или изобщо няма никаква сестра. - Ти да не ревнуваш?
Защо я домъкна в гората? Или искаше да се усамотите?
Това не те засяга. Никого не съм довел. Нито теб, нито нея.
Нали ти ни повика.
Знаете ли какво?
Майната ви!
Даша!
Даша! Чакай!
Каква стана тя? Ни сестра, ни мацка?
Майната ти! Наистина те пере сачмата.
Варка...
Мамо, тук ли си? Мамо!
Татко, тук ли си?
Хей!
Юля, виж.
Юля, Юля!
Когато момчето дойде... - Альоша, какво правиш?
Ева...
Моля те да си поговорим.
Добър вечер. Как сте?
Чувствам се самотна и ми е гадно. И много ме е страх.
Резултати от "Страх ме е":
Смърт, страх, ужас.
- Ева, какво ти е?
Смърт, страх, ужас. - Ева!
Това е някаква грешка.
Даша. - Какво става?
Не сме си вкъщи.
Това изобщо не е нашият свят.
Знам къде е сестра ми.
Никой няма нужда от теб!
Предния път чух Варка да плаче тук.
Ето тук.
Кои сте вие? Миризмата ви се усеща от километри.
А ти коя си? - Тихо!
Тихо, малката, тихо.
Варка...
Сестра ми. - Колко е мъничка.
Плачеше много силно в леговището на вещицата.
Каква вещица?
Това ли е вещицата?
Никой не я е виждал.
Тя не може да излезе от леговището.
Децата й ги носят страшни невидими птици.
Кой?
Викат им Нави. Те помагат на вещицата.
Усещат миризмата на спомена. В свещта има кръв.
Трябва да съхраним най-яркия си спомен.
Докато ни помнят, ние сме живи.
Ако ни забравят - изчезваме.
Какво ти е?
Я ме погледни.
Забравят ви.
Трябва да се върнем в пещта.
Там не бива, витае смърт.
През нощта в гората е опасно. Навите са там.
Скрийте се!
Не излизайте изпод покривалото. То ще ви прикрие миризмата.
Къде отиваш?
Ехо!
Помогнете ми! - Тихо, тя ще те чуе...
Хей, пич.
Тя ей сега ще се събуди.
Трябва да се приберем вкъщи.
Вземи одеялото.
Защо?
Много ни е силна миризмата.
Тихо, тихо, тихо...
Егор... - Тихо, тихо.
Чакай.
Помогни ми да се върна.
Там няма никой, какво ти става? - Мама!
Момче...
Колкото повече се съпротивляваш, толкова повече се затягат.
Докато вещицата е сита, ще успеем да избягаме.
Там няма никой. Да вървим.
Мама ме вика.
Мамо! Мамо!
Егор! - Мамо!
Спри се! Чакай!
Егор...
Варка!
Не си тук за пръв път, нали? - Много пъти съм го правила.
Вещицата изяжда един, а другите могат да избягат.
Добре ли сте? - Не питай.
Влизайте в пещта.
Там няма изход. Много пъти съм пробвала.
Да се върнем в моята къща. - Чакай!
Да вървим, моля те.
Баща ти... Те чака.
Ще успеем. - Не!
Хайде, да се махаме!
Казах ви, че може да се влезе, но не може да се излезе.
Тихо.
Не.
Трябва да има изход.
Това е невъзможно. Освен ако веднъж вече не си умирал.
Значи вещицата търси теб. - Не!
Свещта изгасна. Той ме забрави. - Да тръгваме, бързо!
Момче, запази най-яркия си спомен.
Тази гад ще се върне.
Какво ще правим?
Така...
Ще измислим нещо, нали?
Татко! Юля!
Коя си ти? Какво правиш тук?
Марш от къщата ми! Махай се, просякиньо! Вън!
Мамо!
Ти ли, момче, ми счупи стъклото? - Видях дъщеря ви.
Каква дъщеря?
Видя ли те още веднъж тук... Махай се!
Кой си ти, момче?
Как влезе?
Защо плачеш?
Мисля, че те познавам.
И още нещо, да си остане между нас...
Струва ми се, че посред нощ тук плаче малко момиченце.
И след това се събуждам.
Не съм с всичкия си, нали?
Ти...
Чуваш ли я?
Юля, това е изключително важно.
Щом я помниш,
значи още е жива.
Казва се Варя.
Помниш ли?
Моята Варенка. - Юля, трябва да тръгвам.
А ти мисли за Варя, моля те.
Варя...
Мъжът трябва да защитава тези, на които държи.
Татко! Татко, спри се!
Това съм аз...
Пусни го!
Егор, бягай! Аз ще се оправя.
Льоша, спомни си, това е синът ти.
Не разбирам какво се случва. - Забравили са ни.
И к'во? Вас са ви забравили, а мен никога не са ме отразявали.
Не съм усетил разлика. К'во сте се размрънкали?
Сестра ти може все още да е жива.
Ще се върнем за нея и ще разрушим пещта, да не изчезват повече деца.
Остава само да разберем как да унищожим Яга.
По стар и изпитан метод.
Да изгорим вещицата.
Ще ви отуча да се врете тук. - Спомнете дъщеря си.
Нуждаем се от помощта ви. Трябва да си спомните.
Видяхте ли я?
Видяхте ли дъщеря ми?
Да.
В пещта има вход.
Но нея вече я няма.
Не успя да се върне.
Ако е мъртва, не бих си спомнил за нея.
Наистина вече я няма. Видях. - Жива е.
Къде е тоя вход?
Оставате тук.
Ако не се върна, подпалете всичко.
Тръгваме всички заедно.
Скъпи...
Ела при мен.
Мили.
Егор, защо закъсня?
Това не е истина.
Ти не си тук.
Дечко, ти си специален. Можеш да се движиш между световете.
Вече го разбрах. Заедно можем да излезем оттук.
Не.
Приятелите ти те забравиха.
И баща ти.
А аз те обичам.
Убий момичето. Дай ми живота й.
И отново ще бъдем заедно.
Но аз не искам.
Ти не си моята майка. Моята е мъртва.
Какво?
Таня, спомни си за мен.
Дъщеря ни е там. Можем да я спасим.
Тя обеща да я върне. Ако й заведа момчето.
Ще ми помогнеш да изляза...
Или ще умреш.
Той също има родители, които го обичат.
Както ти обичаше дъщеря ни.
Той също има родители...
Мъжът трябва да защитава тези, на които държи.
Никой повече няма да си спомни за вас...
Не! Ние се помним.
Ей, ти, плетено чучело! - Ела тук!
Ти ще бъдеш забравена от всички! Изчадие!
Хей, ти!
Льоша...
Виж.
Чакай, дай тук. - Стига, остави го.
Стига де, какво толкова? - Момчета, стига.
Хайде да се снимаме.
Не се ли боиш, че приятелката ти може да изскочи?
Нали сте до мен.
Елате при нас.
1, 2, 3!
Ама че мутра...
Ела.
Ела да ми помогнеш.
Какво е това?
Момче, не можеш да я убиеш.
Тя ще се върне.