Кой беше най-странният момент при проверката на фактите
по първата статия за Уайнстийн?
В телефонния разговор с Уайнстийн имаше смущаващи моменти.
Бях шокирана, че очаква всичко да стане както иска той
само и единствено заради това кой е.
Това ни вдъхнови да работим още повече.
Знаехме, че фактите и престъпленията трябва да са сериозни,
за да закопаят такъв човек.
субтитри от YavkA.net
ПОТУЛЕНАТА ИСТИНА: ЗАПИСИ ОТ ПОДКАСТА
Редакторите
Живеем в опасни времена за свободната преса.
Петима служители бяха застреляни в нюзрума на "Капитал Газет".
Журналистът Джамал Хашоги е бил убит.
Води се нова война срещу журналистите
по целия географски и дигитален свят.
Протестиращите нападат журналисти в няколко града.
Но има хора на фронтовата линия,
които се стараят истината да излезе наяве.
Здравей, Ронан, Дейвид Ремник е.
Излизам да обядвам набързо със сина си.
Ще се върна до 14,15 ч.
Това е гласово съобщение от първото обаждане до мен
на Дейвид Ремник, редактор на "Ню Йоркър".
Бях работил над материала за Уайнстийн за Ен Би Си цяла година,
но медията, под силен юридически обстрел от страна на Уайнстийн,
ми нареди да спра с репортажа.
Свързах се с Кен Олета, автор на статия за Уайнстийн през 2002 г.,
и той ме запозна с Дейвид.
Звъннах на Ремник. Няма да забравя думите си.
Казах: "Ронан Фароу е разгадал шифъра.
Има доказателства срещу Харви Уайнстийн".
И така, сутринта на 16 август 2017 г. се озовах
в конферентната зала на "Ню Йоркър"
на 38-ия етаж на Световния търговски център и представях репортажа
на редакторите Дейвид Ремник и Диърдре Фоли-Менделсън.
Беше притеснен
и буквално се луташе с този репортаж.
Личеше си, че много се стараеш да ни представиш репортажа.
Имаше неутолимо желание да ни представиш фактите
и да ни кажеш всичко така, че да си сигурен, че те разбираме.
Разбира се, помня, че ни пусна записа.
Не си разваляй приятелството с мен за едни пет минути.
Описа ни събраните материали, които бяха доста на брой.
Вече разполагаше с материал,
който беше достатъчно достоверен, че да види бял свят.
По това време още се борех Ен Би Си да излъчи репортажа.
Дейвид ясно заяви, че има интерес към репортажа, ако не успея.
Нямаше нищо сигурно за репортажа. Малко след срещата
Ен Би Си заяви, че не иска да бъде свързвана с този репортаж.
Тогава Уайнстийн и посредниците му
започнаха да ме заплашват с юридически действия,
защото вече знаели, че не съм под закрилата на могъща медия.
Още повече жени искаха да говорят официално
и не знаех дали да отменя интервютата,
или да продължа работа без издател.
Обади ми се редактор от "Ню Йоркър" и ми каза,
че Ронан ще ми звънне, защото се нуждае от помощ.
Бях парализиран
от потенциалната юридическа заплаха срещу мен.
Ти се съгласи да говориш с мен,
макар че "Ню Йоркър" още не беше приело репортажа официално
и не беше длъжен да го правиш.
При нормални обстоятелства дори би искал да избегнеш
разговор с човек, който още не работи за списанието.
Мисля, че в разговора ясно заявих,
че на този етап представлявам само списанието.
Казах, че не съм ти адвокат, но ако бях,
бих те посъветвал да се притесняваш от това и това,
а да бъдеш спокоен за останалите заплахи.
Бях ходил на срещи с шефовете и адвокатите на Ен Би Си,
които като папагали повтаряха аргументите на Уайнстийн -
че интервюта с хора, подписали споразумения за поверителност,
поставят медията в затруднено положение и опасност от съд.
Аргументът ми се стори глупав още тогава.
И всички видяхме, че наистина е глупав.
Всички заплашват преди печат, но едва ли ще заведат дело,
защото то ще бъде обществено достояние
и ще трябва да оповестят фактите, които искат да останат поверителни.
Това се отрази благоприятно на мен и на самия репортаж,
защото твоята простичка логика в случая
буквално ме закали за бой.
След разговора с Фабио продължих да интервюирам източници.
Проведох интервю с жена,
която беше съгласна да говори за репортажа по Ен Би Си,
но със скрито лице, защото се боеше от последиците.
Снимаме.
Без да разкриваш самоличността си,
кажи какво ти стори г-н Уайнстийн.
Не знам как да отговоря.
Извинявай, знам, че ти е трудно. Спомена сексуално нападение.
Да.
Какво имаш предвид под "сексуално нападение"?
Какво ти стори г-н Уайнстийн?
Той ме насили сексуално,
макар че аз не го исках,
не бях показвала интерес и не бях съгласна.
Той ме притисна.
Защо говориш за този случай сега?
Защото не искам...
... някой друг да преживее същото нещо.
Не искам да го причини и на друг човек.
Някои хора биха си казали,
че той е сред най-уважаваните и влиятелни личности в Холивуд.
Как е възможно да има толкова много случаи,
а да не се е разчуло?
Той е много страшен човек.
Много му се удава да те накара да повярваш,
че той е единственото спасение и единственият ти шанс.
И че ако предадеш доверието му
или го предадеш по някакъв начин,
той ще ти вгорчи живота.
След това тя се разкри. Името й е Али Каноса.
Твърди, че многократно е била изнасилвана, нападана и тормозена
през седемте си години служба при Харви Уайнстийн.
Всичко това е толкова важно
заради засегнатите хора, заради самите източници.
Те са били лишени от човечността си
и обществото не бива да се примирява с това.
Срамно е да се колебаем дали да осъдим подобно поведение.
На 25 август изпратих чернова на репортажа.
А на 5 септември отидох в централата на "Ню Йоркър"
да чуя окончателното им решение.
Като дойде, изглеждаше леко...
Не точно отчаян, но...
Дойде да представиш репортажа си.
Представи ни всички факти
и се бореше за журналистическата си професия.
Ние те измъчихме с въпроси - кои са основните елементи,
какви са фактите, с какво разполагаш,
какво знаеш със сигурност. А ти имаше всички отговори.
Дейвид реши да публикува репортажа, отказан от Ен Би Си.
След одобрението от "Ню Йоркър" започнаха
изнурителния процес по подготовка за печат.
В журналистическите среди "Ню Йоркър" е обвито в мистика
отчасти заради легендарната проверка на фактите.
Отделът по проверка на фактите
няма за цел да бъде сладурска работилница на Дядо Коледа,
а има съвсем ясна функция.
Когато публикувам нещо, искам да мога да спя спокойно
и да знам, че сме постъпили правилно.
Шефът ни Питър Канби повика мен и Фъргъс в кабинета си
и ни каза, че очакваме репортаж от Ронан.
Имам алергия към знаменитости и бях скептична.
"Какъв репортаж? Защо са нужни двама проверяващи?
Какво става? Какви са залозите?"
Знаехме само, че е репортаж на Ронан
и няма да знаем подробности, докато не бъде разпределен.
Досега не се беше случвало подобно нещо.
Беше строго секретно.
Не биваше да споменаваме, че работим по репортажа.
Но като разбрахме какво е, се зарадвахме, че ще работим заедно.
Също смятахме, че е добре, че има жена в екипа.
Не че мъж не би се справил, Фъргъс свърши чудесна работа,
но все пак имаше доста деликатни аспекти.
Тами и Фъргъс бяха първата отбранителна линия на репортажа.
Задачата им бе да се свържат с всичките ми източници,
да потвърдят разказите им, да търсят доказателства
и да проверят всяка дума, цифра или твърдение.
Знаех, че това ще се отрази по неимоверен начин
на живота на този човек и на хората, назовани в репортажа.
Нямаше място за издънки. Мисля, че състраданието
е най-важният аспект на работата по такъв репортаж.
Нямам предвид само да бъдем мили и добри,
а наистина да се поставим на мястото на засегнатите.
Половината ти мозък прави това, а другата половина само гледа
и се пита: "Ами това? Дали е истина?".
Трябва да действаме с хирургическа точност,
но и да подхождаме внимателно, не като в обикновен разговор.
Дори с най-близките си хора.
Чувал съм подобни разкази от свои познати.
Съчувствах им и бях бесен заради тях,
но не го осъзнавах толкова задълбочено.
Работата по репортажа промени перспективата ми.
Проверката на фактите включва не само
разговори с източниците, но и връзка с екипа на Уайнстийн,
който даваше невероятен отпор на репортажа.
Екипът на Уайнстийн ни притискаше
да не използваме термина "изнасилване", а "нападение".
Отначало като че ли тръгнахме в тази посока.
"Нападение" - опит или привиден опит
за нанасяне на телесна повреда чрез употреба на сила,
придружена с явната способност за нараняване на човека,
ако лицето не бъде спряно.
Някои колеги бяха скептични
или смятаха, че читателите ще бъдат скептични,
ако определим дадени действия като изнасилване.
"Изнасилване" - противозаконен полов акт,
постигнат чрез сила или заплаха от прилагане на сила от едно лице
и липса на съгласие и наличие на съпротива от страна на другото лице.
Без съмнение обвиненията в репортажа
пасваха на правната дефиниция на "изнасилване".
Беше ли сексуално нападение? - Да.
Била си изнасилена. - Да.
Той ме насили сексуално,
макар че аз не го исках.
Принуди ме да правя орален секс с него.
Опитах се да се отдръпна,
но той е едър мъж и ме надви.
Но дали този термин няма да се приеме като търсене на сензация?
Проявата на предпазливост
не е извинение за замазване на някой факт и потулване на истината.
Да си предпазлив, значи да си сигурен какво е станало.
Ако си сигурен какво е станало...
Наречи го с истинското му име. - Да.
Отидох в кабинета на Ремник и бях притеснена,
но поех дълбоко дъх, влязох в кабинета
и казах, че самите жертви го наричат "изнасилване",
пасва на юридическата дефиниция
и ще потулим истината и ще подкопаем историите им,
ако и ние не го наречем "изнасилване".
Нямаше да кажем цялата истина, а беше важно да го направим.
Диърдре каза: "Трябва да наричаме нещата с истинските им имена".
Признавам, че като чуеш такова нещо от жена
по време на толкова сериозна дискусия,
и то от изключително интелигентна и почтена жена,
която не търси само сензацията,
няма как да не се вслушаш в думите й.
Беше рисковано да използваме термина,
но беше правилният термин, затова го променихме.
С наближаването на датата за печат положението загрубя.
Контактувахме с източници по цял свят
и се случваше някой да се обади в 3 или 4 ч. сутринта.
"Да, добре, мога да говоря, разбира се."
Именно. Веднага излизах от чаршафите.
Репортажът буквално се разнасяше наоколо.
Диърдре прекара доста нощи в кабинета си
в работа по черновата на репортажа.
Климатизацията в сградата се изключва
по някое време през нощта и през уикенда.
Не само се печахме на бавен огън заради репортажа,
а буквално бяхме като във фурна. Прекарахме много уикенди
обляни в пот, затрупани с ужасна храна
и спорещи кои абзаци да останат и кои да се махнат.
Няколко седмици преди печат
Харви Уайнстийн насочи атаките си срещу списанието.
На 2-ри октомври изпрати първото заплашително писмо
директно на сп. "Ню Йоркър".
Пристигна от Чарлс Хардър, прочутия адвокат на Хълк Хоугън
в делото, което съсипа "Гокър".
Писмото описва репортажите за Уайнстийн като "клевета".
Пише също, че тъй като сестра ми Дилън
също е подавала сигнал за сексуален тормоз, аз съм пристрастен.
В 99,9 процента от случаите
адвокатът на ответника знае, че този аргумент не струва.
Бях учуден, че използват толкова скапан аргумент.
Бях шокиран и от твърдението, че имат писмено уверение
от Ен Би Си, че медията няма да пуска репортажи,
свързани с обвиненията в твоя репортаж.
Аз съм адвокат на журналистическа медия
и не знам защо някой би обещал
никога да не работи по даден репортаж.
Да, не сме публикували дадени репортажи,
но не бихме обещали никога да не работим по тях.
Писмото на Хардър е дълго 11 страници.
Отговорът на Фабио беше по-кратък.
"Уважаеми г-н Хардър,
пиша ви в отговор на ваше писмо от 4 октомври 2017 г.
до мен и Дейвид Ремник относно евентуален репортаж на Р. Фароу
за Харви Уайнстийн. По повод твърденията ви
за независимостта и морала на г-н Фароу
смятаме, че повдигнатите от вас въпроси са неоснователни.
С уважение..." - "Фабио Бертони."
В този момент задачата ми доста се улесни,
защото си казах: "Само толкова ли можете?
Добре, ще запазим всички документи,
свързани с глупавия ви иск".
Трябваше да говорим с още един човек -
самия Харви Уайнстийн.
Проведохме конферентен разговор с Уайнстийн и няколко адвокати.
Бяхме в кабинета на Дейвид Ремник, а Уайнстийн беше на телефона.
На високоговорител. - Да.
Голяма част от разговора беше неофициална.
Но някои части бяха официални.
Тактиката на Уайнстийн напомняше на тази в полицейския запис.
Правеше се на мил. Каза, че разбира
работата на журналистите и ни уважава.
Очакваше всичко да приключи с едно обаждане до Ремник.
Беше очевидно, че смята, че говори с равен
и че ако каже:
"Хайде, да се разберем като джентълмени
и да забравим за това", ще се отърве.
Буквално ме побиха тръпки от този факт.
Да, защото дълго време беше властвал по този начин.
Като видя, че не става, започна да мънка и да се моли.
Отправяше заплахи.
"Ще ви закопаем, повече никога няма да работите.
Списанието ще изчезне. Ронан Фароу е измамник."
Беше като анимационен герой с огромен чук.
От време на време отрича всичко.
Казва, че тъй като още поддържа връзка с някои от жените,
това показва, че отношенията им са били по взаимно съгласие.
А в някои моменти сякаш признава за поведението си.
Веднъж се обърка кой го обвинява
и започна да коментира обвинения, за които не бяхме чували
и не бяха в репортажа.
В един момент сякаш си призна и връзката прекъсна.
Универсалният жест от адвокат към клиент
в подобни ситуации е ето този...
Мимолетен жест,
който показва на клиента да си затвори устата.
Готов съм да се обзаложа,
че връзката прекъсна, защото адвокатите на Харви
са натиснали копчето на телефона, тъй като той прекали.
Да, не съм сигурен, че е така,
но телефонната компания не е чак толкова скапана.
Свързахме се отново, а те казаха: "Да не би да прекъсна?".
В крайна сметка, Уайнстийн не отдели време
да отрече всяко обвинение поотделно.
Получихме само едно изявление.
"Харви Уайнстийн отрича обвиненията в секс без взаимно съгласие."
Помните ли нощта преди печат?
Мисля, че сутринта все още работехме по репортажа.
Неприятната задача да преброим различните нападения...
Дали бройката е точна, или се застъпват?
Дали не дублираме някого?
Проверявахте всичко по няколко пъти.
В деня за печат останах в офиса докъм 4 ч. сутринта,
а после се върнах и гледах изгрева
над Статуята на свободата
и Долен Манхатън, които се виждат от кабинета ми.
Чаках да завърши последната редакция,
преди да пристъпим към публикуване.
Беше затишие пред буря.
В 10,47 ч. публикувахме репортажа.
Все повече обвинения в сексуален тормоз и нападение
срещу филмовия магнат Харви Уайнстийн.
"Ню Йоркър" публикува нови обвинения в сексуален тормоз,
нападение и изнасилване.
"Ню Йоркър" публикува подробности и прави обществената тайна
за това поведение още по-необяснима.
Една от обвинителките отива в полицията
и тайно записва сблъсъка си с Уайнстийн.
Какъв е споменът ти за деня, когато пуснахме репортажа?
Изпитах облекчение.
Не бяхме сигурни как ще реагира светът.
Изумиха ме позитивната реакция на източниците
и колко бързо се разрасна историята.
Огромен брой жертви на сексуален тормоз и нападение
споделят историите си онлайн.
Хаштаг АзСъщо.
Жените споделят, че преживяват болезнена вътрешна травма,
но се надяват да прекъснат този омагьосан кръг.
Стигна се до нещо много по-мащабно,
и то много по-бързо, отколкото очаквахме.
Нямаше как да знаем, че ще се стигне до нещо такова.
Бях изключително развълнувана
от това какво е да бъдеш жена в този конкретен миг.
Журналистическата професия е в процес на упадък.
Малко медии имат ресурса,
времето и смелостта да постъпят по този начин.
А това е много жалко за обществото като цяло.
Дори когато репортажът излезе, все още не знаех
докъде са стигнали Уайнстийн и други като него,
за да запушат устите на репортерите.
Но когато започнах да го осъзнавам, се притесних.
Започнах да се озъртам и да се питам дали не ме следят.
Тогава срещнах Игор и осъзнах, че е така.
Шефът ми заръча да следя Ронан Фароу.
Трябваше да набележа и да идентифицирам източниците му.
Превод МАРИЯ ПЕТРОВА
Уеб рип субтитри от JJD @ 2021 YavkA.net