ROCKET SCIENCE & DCM PICTURES съвместно с NETFLIX представят
една продукция на B|14 FILM
филм на ХАНС-БРУНО КАМЕРТОНС,
ВАНЕСА НЬОКЕР, МАЙКЪЛ УЕХ
Трябва да станеш едно с колата.
Трябва да знаеш колко точно може да натовариш колата.
Защото винаги има ограничения, трябва да си внимателен,
както с всяко нещо в живота,
трябва да гониш лимита, но да внимаваш да не се провалиш.
И ако го постигнеш, и двете страни ще бъдат доволни.
Както колата, така и аз.
100% съвършенство.
Да достигна 100%, това... това е моята цел.
Такъв човек съм аз.
Не бих могъл да се примиря с нищо по-малко.
Не обичам да говоря за уменията си, защото бих звучал арогантно.
И не говоря за провалите си, ваша работа е да ги намерите.
ШУМАХЕР
Превод: ^малките_вещици^
СПА, БЕЛГИЯ 24 август 1991 г.
В падока се усещаше истинско вълнение.
Всички са наясно кой идва.
Имахме чувството, че това е някой наистина обещаващ.
Михаел влезе във Формула 1 в епоха, когато имаше големи имена.
Сена беше световен шампион с Макларън,
Менсъл караше за Уилямс,
Прост беше във Ферари. Знаете, това са наистина големи имена.
Всички пилоти бяха над 27-28 годишни, с много опит.
А Михаел беше младок.
Когато Михаел пристигна, всички пилоти смятаха,
че е "твърде млад и е твърде рано".
Повечето пилоти от Формула 1 минават през картинга, Формула 3.
А неговата поява във Формула 1 бе подпомогната
от състезанията му със спортни автомобили на Мерцедес.
Да. Да.
Късметът го вкара във Формула 1.
Един пилот беше отпаднал и се нуждаеха от нов.
Михаел наистина влезе с късмет във Формула 1,
неочаквано, насред сезона, когато Еди Джордан имаше свободно място.
Щом разбрах, веднага грабнах телефона и се обадих на Еди Джордан.
Казах му: "Еди, трябва да ми предоставиш тази възможност".
А той отвърна: "Кой, по дяволите, е Михаел Шумахер?"
Казах му: "Спомни си. Формула 3, спечели в Макао, спечели във Фуджи".
"Добре, сега вече знам". - Виждал съм го във Формула 3.
И имам, по-скоро отборът има нагласата да даде шанс на младостта.
Така е формиран нашият отбор.
Всичко, което ни предстоеше, възможността той да покаже
на какво наистина е способен...
Беше невероятно, но тогава още нямахме представа.
Същата вечер седнахме на един площад и ядохме пица, необезпокоявани.
Мястото беше пълно. Мисля, че имаше 400-500 души.
И никой не дойде при нас.
Това беше последният път, когато никой не ни притесняваше.
Спомням си, че можехме да чуем хората в Таной...
да обсъждат квалификацията.
И името Михаел Шумахер постоянно изникваше.
Е, той беше... беше сензация.
Когато Михаел се класира на седмо място,
"Уау! Има нова звезда!", всички бяха толкова развълнувани,
че на сцената се появи нов пилот.
Наистина съм щастлив. И все пак, трябва да кажа, че с тази кола
може да постигнете това време. Тя прави пилотирането забавно.
Колкото до постигнатото време, наистина съм щастлив, да.
Всички го забелязаха. Всички други отбори го забелязаха.
Той веднага се превърна в желана собственост.
След състезанието в Спа се обадих на Вили Вебер.
И се срещнахме с Михаел, мисля, че в понеделник.
В понеделник или във вторник в Лондон.
По това време нашият отбор вече се бореше за място на подиума.
Не бяхме в битка за шампионата,
но в някои случаи се доближавахме до подиума.
Затова подписахме споразумение.
Стана неочаквано. Бях напълно изненадан.
Току-що бях карал в първото си състезание,
а четвъртият най-добър отбор ми отправи оферта.
Бях смаян.
Изумен, че може да се случи толкова бързо,
но и щастлив заради договора.
Беше наистина фантастична ситуация.
Той притежаваше свежест. Кожата на лицето му бе стегната
винаги бе гладко избръснат. И просто излъчваше увереност.
Михаел се състезаваше като момче срещу твърди мъже.
И това е Шумахер на четвърта позиция с Бенетон.
Шумахер безспорно натиска Айртон Сена.
Михаел Шумахер поведе в Гран при на Белгия.
Дали Михаел Шумахер ще спечели първата си Гран при
на пистата, където направи и своя дебют в Гран при?
На 23 години. Най-младият носител на Гран при от дълго време насам.
Това е първата победа за Михаел Шумахер.
И той вдига победоносно ръка. Наистина е въодушевен!
"О, да! Направих го", каза той.
Наистина не мога да го опиша. Искам да кажа, това е лудост.
Мисля, че германските фенове чакаха дълго за победа във Формула 1.
И наистина посвещавам тази победа на германските фенове.
Финални думи за някого у дома?
Мисля, че за родителите ми. Искам просто да ги поздравя.
Всичко започна, когато бях на 4 години.
Баща ми винаги с интерес поправяше неща,
планински велосипеди или други дреболии.
И в крайна сметка,
имахме още един стар мотопед, бих казал, със скорост 40K.
И той го сложи на детски картинг.
В началото аз просто се забавлявах.
Винаги много съм го харесвал. Спомням си, когато бях на 6-7 години,
баща ми вече беше започнал да дава картинги под наем на клуба,
аз винаги бях около него, за да му помагам и да тествам картингите.
Когато той довършваше нов картинг, аз проверявах дали работи.
И така... винаги бях край него, в картинга,
правехме всичко заедно и...
Беше наистина удовлетворяващо.
Когато беше само на 8 или 9, той се грижеше за брат си при необходимост.
Можех да го помоля да провери дали е заключено и той го правеше.
Михаел винаги е бил много надежден.
Семейство Шумахер имаха фургон за храна,
а по-късно - ресторант.
Във финансово отношение семейство Шумахер...
Ролф бе започнал като зидар на комини, но в крайна сметка
пое управлението на пистата за картинг.
А Елизабет трябваше да остава до самия край,
докато и последният гост си тръгне.
Родителите ми работеха усилено, за да ни осигурят нормален живот.
Много от богатите деца са ощетени,
защото родителите им нямат време за тях.
Но нашите бяха край нас на пистата, която бе като голяма детска площадка.
Винаги използвахме най-евтиното налично оборудване.
Вадех изхвърлени гуми от коша,
слагах ги на картинга си и печелех с тях.
Бях доволен да печеля с най-лошото оборудване, не с най-доброто.
Да водя подобна битка беше допълнителна мотивация за мен.
Добър ден и добре дошли в Керпен
на световното първенство по картинг за юноши.
Тук се състезават 18 нации с приблизително 80 пилоти.
Един пилот не се състезава за Германия, въпреки че е германец
и дори е фаворит тук, той е Михаел Шумахер.
Състезаваш се за Люксембург. Защо?
Защото квалификационните състезания в Германия струват пари.
И ако бъдем елиминирани, не се класираме за световното.
Но в Люксембург ние сме единствените конкуренти,
няма да ни струва нищо и ще се класираме.
Още от малък той тренираше като световен шампион.
Още като дете знаеше какво иска.
Бе готов на всичко, за да стигне до върха.
И мисля, че от много млада възраст е изградил професионализма си.
Защото дори най-дребната грешка можеше да сложи край на всичко.
1983 г. в Керпен-Манхайм.
Това всъщност беше първият път, когато се състезавахме заедно.
Това е един от онези силни спомени, които останаха в съзнанието ми
от състезателната ми кариера. Разбира се, това беше писта,
която беше домашна за Михаел,
така че той познаваше всеки завой на 100%.
И беше трудно да се състезаваш срещу него на тази писта.
Да видиш стила му на каране... беше невероятно.
Имаше част от състезателната писта пред бараката,
където има много бърз шикан и беше изумително да видиш Михаел
да минава през този шикан,
със съвсем различен стил на управление от другите пилоти.
Много контролиран. Физически натоварващ стил на управление.
Грешките му в този шикан бяха много малко на брой.
Другите пилоти имаха една добра обиколка, после допускаха грешка.
Но Михаел показваше постоянство и контрол през цялото време.
И когато гледах, веднага разбрах...
Той... той беше добър.
Бяхме на 13-14 години.
И... изпълнени с увереност.
На първо място, Михаел Шумахер.
Той вече спечели 460 марки днес
и сега ще получи още 236 марки!
След тези години бях убеден, че винаги ще бъда картинг пилот.
Защото не можех дори да си представя, че ще попадна във формулите,
най-малкото поради финансови причини.
През 1988 г. един млад мъж непрекъснато привличаше погледа ми.
Името му беше Михаел Шумахер. Не бяха победите.
А начинът, по който управляваше колата.
Тогава го помолих да дойде и да кара за моя отбор.
Разбира се, парите бяха проблем.
Михаел Шумахер нямаше нищо по това време,
дори 500 марки за финансиране на сезон,
който дори тогава струваше от 600 до 700 хиляди.
Вили Вебер ни каза: "Елате у дома довечера".
"Давам му 5-годишен договор, кола и 2000 марки месечна заплата".
Това, разбира се, беше лудост!
Ако е част от моторните спортове,
мисля, че всеки мечтае един ден да влезе във Формула 1.
Такава е и моята мечта.
Първо, мисля, че е изключително щастие да срещна Михаел.
Той е най-милият човек, когато съм срещала.
Веднъж приготвих вечеря за рождения му ден.
Той единствен помогна да вдигна масата и да измия съдовете.
А аз си помислих: "Това е подходящият човек!"
И да, той беше наистина забавен, това видях в него.
Влюбих се в него, просто защото беше прекрасен човек.
Просто усетих, че той е нещо специално за мен.
Нито веднъж не съм си помисляла:
"Той е страхотен пилот в началото на ослепителна кариера".
Никой не би могъл да знае какво щеше да последва.
Когато започвах, казах: "Не прави звезда от мен".
"Не ме тласкай твърде нагоре, не искам това".
Това, което наистина не харесваше, бяха медиите,
тълпите, цялата шумотевица около него.
Той не искаше внимание. Искаше само да се състезава.
Той търсеше нормален живот,
и му беше трудно да проумее защо не може да води нормален живот.
Вярно е, че понякога изглеждаше коравосърдечен.
Имаше много изисквания към него.
Често му идваше в повече и това го потискаше.
Защото той е изключително сдържан, срамежлив човек.
И понякога това беше неговият начин за справяне със срамежливостта му.
По времето, когато Шумахер се появи във Формула 1,
Сена беше водещата фигура в спорта.
Третата световна титла на Айртон Сена е гаранция,
че той ще бъде сред най-великите на всички времена.
Айртон бе обвит в загадъчност,
но най-вече защото беше невероятно бърз,
невероятно конкурентен и агресивен
непрекъснато предизвикваше конкурентите си.
И така, той доминираше в спорта.
Той беше номер едно.
Той беше някой. Ако попитате новак във Формула 1,
"Какъв искаш да бъдеш?", той ще отвърне: "Айртон Сена".
Всички гледаха него. И ако изведнъж се озовеш
на същото място, искаш да бъдеш него.
И ето, в онзи момент имахме неизвестният, какъвто е той,
предизвикващ най-добрия.
МАНИКУР, ФРАНЦИЯ 5 юли 1992
В Гран при на Франция, на Маникур, Шумахер беше зад Сена.
И Шумахер предизвиква Айртон Сена с Макларън.
Когато стигат Фибата, помежду им има контакт
Кой е това? Шумахер! И кого удари? Ударил е Сена!
Останалите си проправят път. Ще спрат ли състезанието?
В първата обиколка, на Фибата, Шумахер и Сена привидно отпаднаха.
И съм почти сигурен, че състезанието няма да бъде прекратено.
И нямам никакво съмнение, че гневният Айртон Сена ще определи
тактиката на Михаел Шумахер като прекалено напориста.
Не мисля, че Михаел се е опитал да го разстрои.
Михаел се състезаваше с всички във Формула 1 по един и същ начин.
Но това предизвика известни търкания.
Няколко пъти на пистата Айртон опита да постави Михаел на мястото му,
което... разстрои Михаел.
Той не смяташе, че това е... достатъчно уважително.
Така че... беше малко напрегнато помежду им в този ранен период.
Ей, прецака се, но няма нищо. Дойдох да ти го кажа.
Всичко е наред. Дойдох да ти го кажа.
Разбирате ли, по онова време, Михаел наистина беше супер пилот,
докато водеше битка със Сена.
Сена усети, че човекът не е случаен.
Всички лъвове усещат, когато се появи млад лъв.
Всеки иска да запази територията си.
1994 г. определено беше година на израстване.
Година на израстване за Михаел, както и за мен.
Никой не искаше да се примири, че отборът ни е дошъл
почти от нищото, а печели състезания и оспорва шампионата.
Михаел Шумахер плъзга колата навсякъде около пистата.
Това е лидерът в състезанието, Михаел Шумахер.
Той ще покаже разликата в онези дни, когато победата е в баланса.
Къде е Айртон Сена? Това е въпросът.
О! Сена се завъртя. Сена е аут от състезанието.
Ето го идва. Нищо не може да се обърка. Карираният флаг е развят.
Михаел Шумахер печели Тихоокеанската Гран при.
Боже, какъв сезон ще имаме във Формула 1 тази година.
Сега бяхме претенденти за титлата, а не бяхме свикнали.
Не знаехме как да се справим с това.
А когато побеждавате Ферари и побеждавате Макларън,
и побеждавате Уилямс... Това са утвърдени отбори.
И ето, един производител на тениски,
който идва с момче от Германия и започва да побеждава всички.
И така, той спечели състезанието в Япония.
Чакахме на летището.
И Михаел беше много уверен, че е достатъчно бърз, за да победи Айртон
и може би да спечелиа шампионата.
Когато говориш с Михаел, все едно говориш с човек...
който е вършил тази работа цял живот.
Това беше нормално. А Сена...
Знаете ли, 4 или 5 години по-рано той е имал постер на Сена в стаята си.
ИМОЛА, ИТАЛИЯ 1 май 1994 г.
Отивайки на Имола, Михаел беше много бърз и изглеждаше много силен.
И Сена знаеше, че трябва да спечели на Имола.
Трябваше да започне да стопява преднината на Михаел.
Трябваше да се наложи над Михаел,
защото в противен случай Михаел щеше да се откъсне напред в шампионата.
Сена, следван от Шумахер.
Шумахер е основният съперник на Айртон Сена.
Сена преминава. Следван от Шумахер.
Отправят се към Тамбурело.
Не знам какво, по дяволите, се е случи!
Сена все още е в колата.
Състезанието е спряно. Червен флаг.
Бих казал, че скоростта е около 190 мили в час в този момент,
на излизане от Тамбурело.
Всички бяха притихнали. Беше много странна атмосфера.
Михаел Шумахер спря и излезе от колата си.
Свали каската си с мрачно лице.
Факт е, че когато се разби, когато изхвърча от пистата,
той опитваше да остане пред Шумахер.
Виждали сме много такива катастрофи, дори по-лоши.
Катастрофи, които са изглеждали много по-тежки от тази...
и никой не очакваше нещо подобно.
Мислиш си, че да, може би има натъртвания по ръцете,
или може би счупен крак.
След това се връщаш. Заставаш на решетката. Не знаеш нищо.
Никой не идва да ти обясни ситуацията.
И всички си мислим: "Да. Състезанието трябва да продължи".
"Всички ще се състезават, ти - също.
Не виждаш причина да не продължиш.
Тогава никой не знаеше, че Сена е мъртъв.
Ако беше обявен за мъртъв на пистата, щяха да спрат състезанието.
Гран при на Сан Марино през 1994 г. е спечелено от Михаел Шумахер.
Преди да отида на подиума, казах на Михаел: "Без шампанско, нищо".
Той ме попита: "Как е Айртон?" Казах му: "Не е в добро състояние".
Тогава за първи път видях Михаел като напълно различен човек.
Качихме се на подиума. Той ни каза: "Да, той е в кома".
Но "кома" може да е много неща.
Да се събуди на следващия ден или да не се събуди. Но не може да прецениш.
И понеже още не вярваш, че има нещо...
конкретно или опасно, или много сериозно, просто не го вярваш.
И аз... все пак...
Мисля, че беше два часа след състезанието,
когато г-н Уолкиншоу ме приближи и ми каза: "Изглежда е много зле".
И аз си помислих: "Не! Той е в кома, но комата не означава нещо лошо".
А той каза: "Не, не изглежда много добре".
И тогава някой дойде при мен по-късно и ми каза: "Той е мъртъв".
И една минута по-късно друг дойде при мен и каза:
"Не, той е в кома". Но по това време имаше толкова малко информация,
че не знаеш какво... какво да си мислиш.
И аз все пак... все пак не вярвах, че той е мъртъв.
Аз просто не можех... не можех да го осмисля в онзи момент.
Мислех си: "Не, той ще бъде шампион".
"Може би ще пропусне 1-2 състезания, но ще се върне отново".
Но най-лошото дойде две седмици по-късно.
Изведнъж трябваше да приема истината, че той е мъртъв.
Това... беше...
Беше истинска лудост.
Да.
След като Сена си отиде, Михаел Шумахер вече беше
фигура номер едно в спорта.
Въпреки че все още не беше спечелил световната титла.
Лесно ли беше... да караш отново?
Как да кажа, в Силвърстоун... отидох там...
и изведнъж видях много неща с други очи.
Обикалях пистата с кола, оглеждах трасето
и не спирах да си мисля: "Тук може да съм мъртъв".
Казах си: "Ей, винаги си тествал тук, състезавал си се тук".
"Но има толкова места, на които да излетиш и да умреш на мига".
Това е единственото, за което мислех.
И не знаех какво ще бъде положението, ако съм в състезателен болид.
Не бях сигурен. Мога ли да карам, без да мисля,
или ще карам и непрекъснато ще си мисля: "Тук може да си мъртъв".
"Ако излетиш оттук, ще стане лошо и..."
Това беше... нещо много странно.
Будех се през нощта...
или спях по 3 часа на нощ, такива неща.
Бяхме напълно шокирани. Питахме се как е могло да се случи.
И Михаел наистина се запита дали всички действат правилно.
Беше наистина, наистина... наистина трудно.
Това беше истинска битка за него,
но той умееше да блокира нещата.
Успяваше да съсредоточи вниманието си върху всичко, което прави,
по този начин блокираше всичко останало.
Затова мисля, че психически той е много силен.
Това е качество, което притежава. Изключително силен е.
Той все още ми показва всеки ден колко е силен всъщност.
Деймън Хил сега поведе отбора на Уилямс.
И води сериозна битка с Михаел.
Деймън Хил печели Гран при на Великобритания.
Великолепно!
Деймън Хил печели Гран при на Италия.
Той спечели тук миналата година. Това беше краят на хеттрик...
Беше труден, турбулентен, човешки... буреносен сезон.
Михаел Шумахер печели Гран при на Европа, тук в Херес.
Михаел Шумахер отново отвори преднина.
Беше напрегната човешка драма.
Състезанията бяха като люлеещо се махало между Деймън и Михаел.
Деймън Хил печели! - Хил е изправен пред най-голямото
предизвикателство в живота си - битката рамо до рамо с Шумахер.
АДЕЛАИДА, АВСТРАЛИЯ 13 ноември 1994 г.
Важното е да знаеш, че това е решаващото състезание
и всички тактики, маневри за изпреварване...
ситуацията ще се основава на това.
Една точка между Шумахер и Хил.
Първенството се свеждаше до това вълнуващо последно състезание.
Реалистично погледнато, изобщо не изглеждаше да е лесно.
И така, бях там. В неочаквана битка за титлата с Михаел Шумахер.
Червените светлини светват тук, в Аделаида.
И ние се състезаваме за последен път през този сезон.
Михаел Шумахер повежда надпреварата!
Шумахер повежда. Или е Деймън Хил?
Шумахер е този, който води пред Хил!
Трябваше да се боря с колата.
Беше ми много трудно да държа колата на трасето през цялото време.
И също така... не можех да се измъкна от Деймън.
Бяхме плътно един зад друг за около 20 обиколки.
Михаел едва бе започнал да се откъсва и аз си помислих:
"Не мога... не мога да поддържам това темпо".
Имаше момент, когато изведнъж намерих възможност да дръпна напред,
за две секунди, две секунди и половина.
През цялото време бях на лимита, борех се упорито.
И тогава ударът... просто излетях.
И оставих гума по стената.
Бях разочарован. Казах си: "Мамка му!"
но тогава почувствах, че мога да продължа.
Бях в един от завоите, когато го видях да се връща на пистата.
Изглеждаше, че е излетял и след това се е върнал отново.
Видях, че колата му е нестабилна. - Когато тръгнах наляво,
правех нещо подобно, за да проверя всичко, да почистя гумите.
Видях възможност да мина и си казах, че ще го направя.
Погледнете Деймън Хил и Шумахер. О, не!
В момента, в който влязох в завоя, той ме удари странично.
А той ме затвори, блъсна се в мен и болидът му се изправи на 2 гуми.
В един момент бях във въздуха, а в следващия - в стената от гуми. Аз...
Не можех да разбера какво стана.
О! Шумахер излетя!
Германецът е аут от Гран при на Австралия,
а Деймън Хил трябва само да продължи, за да бъде световен шампион.
Ситуация с точките беше много проста.
Той имаше предимство пред мен.
Ако никой от нас не завършеше, той щеше да е шампион.
Деймън Хил ще трябва да се върне в бокса.
Можех да видя, че окачването ми е счупено.
Не можех да продължа.
Като състезател, той щеше да опита да спечели.
Михаел направи каквото трябваше, за да ми попречи да го победя.
Качете ме в болида, в Аделаида, с точка предимство,
докато съперникът ми идва отвътре, какво бих направил? Не знам.
Шампионската титла през 1994 г. беше спечелена от Михаел Шумахер.
ШАМПИОН ВЪВ ФОРМУЛА 1 ЗА 1994 Г.
Корина ми даде сериозна подкрепа и със сигурност го прави и сега.
Затова Корина искаше да дойде, аз също исках тя да дойде.
И изглежда, тя отново ми донесе късмет.
Всъщност, през тези години винаги съм го придружавала.
Може да е било в автобуса или някъде зад кулисите,
но винаги бях на път с него.
Винаги сме се забавлявали заедно.
За него беше подкрепа просто да знае, че не е сам там.
Пътувахме по света, сменяхме часовите зони,
затова се грижехме да се наспива добре.
И Михаел планираше практически всичко до последната минута.
Ставане в толкова часа, 15 до 20 минути в банята.
Една вечер, когато бяхме в Сузука, осъзнах, че няма начин
да заспя, затова прекарах половината нощ, седейки на тоалетната,
за да не го събудя и да му позволя да се наспи добре.
Затова прочетох книгата си там.
От друга страна, когато бяхме вкъщи и Михаел трябваше да пътува рано,
никога не го чувах.
Беше толкова тих.
Винаги идваше в леглото ми точно преди да тръгне,
да ме погали по ръката, да ме целуне и да каже: "Тръгвам".
И това е. Никога не ме будеше.
Винаги беше много внимателен към мен.
ХОКЕЙНХАЙМ, ГЕРМАНИЯ 30 юли 1995 г.
Тълпата реве. Знамената се развяват.
Феновете приветстват у дома своя идол и герой, Михаел Шумахер.
И той печели Гран при на Германия. Ето го героят.
А това са хората, които му се възхищават и го почитат.
Има над 100 хиляди германци тук.
Това е, което чакаха толкова дълго,
да видят как германец печели Гран при на Германия.
АЙДА, ЯПОНИЯ 22 октомври 1995 г.
Михаел Шумахер влиза в последния завой на последното състезание
от последната обиколка, за да спечели Тихоокеанската Гран при в Япония
и да стане световен шампион за 1995 г.,
точно както беше световен шампион през 1994 г.
И не са необходими други доказателства,
че той е най-добрият пилот на своето време.
Не мисля, че Михаел някога е искал да продължи
да увеличава броя на световните си титли.
Ако бе останал в Бенетон, щеше да спечели
световната титла и през 1996 г. Но това вече не го мотивираше.
Когато си в болида, сам контролираш съдбата си.
Да. - Имаш само един шанс.
Във Формула 1 всички са много дискретни.
Никой няма да се приближи до пилот в бокса и да каже:
"Може ли да поговорим?" Никога. - Той получи редица оферти.
Можеше да остане там, където беше.
Можеше да управлява единият Макларън с двигател на Мерцедес.
И можеше да дойде във Ферари.
По това време Ники Лауда работеше за Ферари като консултант.
Положението във Ферари беше всичко друго, но не и добро.
Ники Лауда се свърза с мен и каза:
"В Макларън той ще е един от многото, които се качват в кола и печелят".
"Във Ферари той ще е изключителен пилот, който след трудностите,
ще върне победата обратно в отбора.
И това се хареса на борбения му дух, който беше развил на картинг пистите.
Бе печелил със стар картинг и гуми, защо да не направи същото във Ферари?
Последният ми съвет към него беше: "Ако станеш шампион с Ферари,
можеш да изхвърлиш паспорта си".
Шумахер!
Ферари е най-старият отбор.
А в Италия Ферари е като религия.
Затова има очаквания. И страст към Ферари в Италия.
Очакванията към всеки пилот, който се състезава за Ферари, са огромни.
Президентът на Ферари каза:
"Миналата година имахме двама добри пилоти, но тази година имаме звезда".
Да караш Ферари означава да си под сериозен натиск.
Да караш Ферари означава, че ако не спечелиш, си идиот.
Да караш Ферари означава да носиш и отговорност,
защото не караш обикновен болид от Формула 1,
караш легенда. Караш нещо уникално.
Присъединихме се към Ферари по едно и също време, 1996 г.
Когато седнах в колата, си казах: "Изглежда тревожно различно
от всичко останало".
И за съжаление се оказах прав.
Тази кола беше катастрофална.
За известно време наистина не разбирахме колко лоша е колата.
И както се оказа, наистина беше непоправима.
Цялостната философия на колата беше грешна.
И ето, тази сутрин Деймън Хил помрачи Френцен.
И това вече е проблем за Шумахер.
Изглежда двигателят на Шумахер се предаде в загряващата обиколка.
Това е невероятно!
Още преди състезанието да започне Шумахер е аут!
В Гран при на Франция в Маникур той не стартира.
Беше... Беше безкрайно трудна кола.
А Михаел... той остана в болида, натоварен на аварийния превоз.
Беше като символ на безсилие.
Не съм сигурен дали ще решим всички тези проблеми за няколко месеца.
Не виждам... смисъла. Да сме в позиция да спечелим шампионата?
Ще ни е нужен много късмет за това и може би мечта.
Но тъй като не съм мечтател, аз съм реалист,
мисля, че казвам самата истина.
В този първи сезон, спомням си, в петък вечер преди състезанието,
всички си бяха тръгнали, пилотите ги нямаше,
всички от отборите си бяха отишли.
Но в бокса на Ферари,
имаше кола, върху която се работеше. Колата на Михаел.
Бяха трима механици и Михаел.
Михаел разговаряше тихо с механиците.
У мен остана дълбоко впечатление за това колко усилено работи Михаел,
как ще остава последен в бокса всяка вечер, с механиците.
Той не би си тръгнал рано, за да върши друго.
Той щеше да бъде там, с тях,
да работи с тях, да ги накара да усетят присъствието му.
Да ги накара да разберат, че се интересува от работата им.
И това преобрази отбора.
Михаел винаги бе един от последните, които си тръгваха.
През годините с Ферари той щеше да има срещи до десет през нощта.
Никога не сме излизали на хубава вечеря в ресторант.
Не. През цялото време седяхме в онази палатка.
Чаках, ядяхме паста, говорехме
и той отново изчезваше, за друга среща, после се връщаше отново.
Но аз бях благодарна за всяка минута, която можехме да прекараме заедно.
Михаел е супер професионалист.
Просто казваше: "Чуйте, трябва да го преодолеем".
И работеше много, много усилено.
Най-хубавото в това Михаел да е в отбора,
бе да знаем, че няма друг, който може да кара като него.
През нощта дъждът не спря да се излива.
Това продължава и през целия ден.
Перспективите са за напълно мокро състезание.
А това е ферарито на Михаел Шумахер.
Той подмина Герхард Бергер и вече е на трето място.
Сега е плътно зад Вилньов и Алези
и скоро ще влезе в битката за победата.
Ако имаш ужасна кола, тя е ужасна и в дъжда. Не може да преодолееш това.
В Барселона той успя да намери начин да кара,
да разбере колата и да адаптира стила си на управление.
Не мисля, че имаше много пилоти, които биха могли да направят това.
Той просто изчезна и никой не беше близо до него.
Геният на Михаел Шумахер
компенсира и недостатъците на Ферари.
Това е класическо състезание при ужасяващи условия.
Знаете ли, той обичаше дъжда. Можеше да кара на различно ниво.
И мисля, че това са обстоятелствата,
които разкриват истинските гении в спорта.
Като деца карахме само на сликове в дъжда.
Ходехме на картинг пистата, когато можехме.
Това ти позволява да развиеш невероятен контрол над колата.
Трупаш увереност и ставаш едно цяло с колата.
И тогава можеш да извършиш тези иначе невъзможни чудеса.
Това ще бъде историческа победа за Шумахер, за Ферари.
Последен завой и Михаел Шумахер печели Гран при на Испания
след забележително каране.
Да спечелиш състезания с тази кола беше най-голямото постижение,
бих казал, за всеки пилот.
Беше невероятно, че постигна това.
Нямам представа как го направи.
Предизвикателството да върне Ферари в битката за шампионата
е предизвикателство, на което Михаел не устоя.
Говорих с него доста за това.
И той чувстваше, че това е правилното нещо,
да приеме предизвикателството и да върне величието на Ферари.
Да им даде титлата, която Ферари преследваха от 1979 г.
Искаше да направи нещо, което не беше постигнато от Прост,
не беше постигнато от Сена или от други пилоти в съвременната история.
Това беше истинското предизвикателство.
ХЕРЕС, ИСПАНИЯ 26 октомври 1997 г.
През 1997 г. вече имаше нагласи, че във втората година с Михаел в отбора,
те трябва да се борят за шампионската титла.
В известен смисъл инерцията беше с него.
Очакванията на тифозите бяха много високи.
Знаехме, че ще видим истинска битка между Вилньов и Шумахер.
Надявам се, че ще бъде истински дуел между нас на пистата
и нито съотборниците ни, нито други пилоти ще се намесват.
Кое, според теб, ще бъде ключът към победата тук?
На първо място, да не бъда избутан. Това ще бъде много важно.
И след това просто да бъда по-бърз от Михаел. Това е всичко.
И те потеглят, Вилньов се откъсва,
а Шумахер се изстрелва напред още по-добре!
Михаел Шумахер повежда, следван от Вилньов.
Знаехме, че Жак има по-бърза кола.
Въпросът беше дали той и отборът
ще използват стратегия и скорост, за да надделеят над Михаел.
А разликата между Михаел Шумахер
и Жак Вилньов е малко над една секунда.
Явно е проблем с превключването на предавките, Вилньов е плътно него!
Успява да го изпревари. О, да!
В спомените му, Жак Вилньов го беше ударил.
Той не се преструваше.
В спомените му това се бе случило.
Какво се бе случило с него за части от секундата?
Кой знае? Това... Не беше съзнателно...
Не беше умишлено действие.
Просто се случи и той се върна и беше убеден.
И не се опитваше да убеди другите, че не е постъпил грешно.
За Михаел, от психологическа гледна точка, това беше много труден момент.
Той беше начело. Оставаха десет обиколки,
за да спечели титлата през 1997 г., във втория си сезон с Ферари.
Михаел се върна в бокса, убеден, че Жак го е ударил.
И тогава, когато му показахме записа, той разбра, че не е така.
Беше се забил в Жак Вилньов.
Това беше един от онези моменти, които Михаел
имаше 2-3 пъти в кариерата си, където неговата отдаденост,
неговата конкурентоспособност, посветеност, стигнаха твърде далеч.
За нас е много трудно да преценим,
но мисля, че този ден той прекрачи границата.
Често прекрачваше границата, когато наистина не беше нужно.
Когато бе постигнал достатъчно, дали в квалификация, пол позиция,
дали победа в състезанието,
или над съперник, с когото се е борил...
Знаете, въпросът е дали е трябвало винаги да вярва в себе си?
Че прави правилните неща? Имаше го това параноично съвършенство
винаги да прави повече, за да докаже на себе си.
Защото в крайна сметка дълго време се състезаваше сам.
Водеше битка със самия себе си.
"Направих ли достатъчно? Искам ли да направя повече?"
"Как ще унищожа съперника?" "Какво трябва да направя..."
за да продължа да бъда най-важният човек?"
ШУМИ, ТОВА Е БЕЗУМНО! ВИЛНЬОВ - ИСТИНСКИ ШАМПИОН
ВИНАТА НЕ Е МОЯ, БИХ ГО НАПРАВИЛ ОТНОВО
ШУМИ ГУБИ УСМИВКАТА СИ
Мисля, че тези, които имат и искат да имат контрол, не приемат факта,
че може би са допуснали грешка.
Характерът му не беше такъв.
Михаел е Козирог.
Роден е под знака на Козирог.
Един Козирог никога не се извинява,
не може да се извини и никога не прави грешки.
Думата "грешка" не съществува за него. Той никога не допуска такива.
СЛАУ, АНГЛИЯ, ДИСЦИПЛИНАРНО ИЗСЛУШВАНЕ, 11.11.1997
Добро утро от Лондон, Михаел. - Как се чувстваш, Михаел?
Преди всяко състезание ме издигаха на пиедестал от медиите,
и внезапно, след този уикенд, бях поставен на мястото си от медиите.
Очевидно... и аз съм човек като всички останали.
И мога да допускам грешки както всички останали.
И това се случи с мен, тогава не исках да го призная.
Но сега нямам друг избор, освен да призная и разбирам какво сторих.
Комисията разгледа случилото се
и по същество го дисквалифицира от шампионата 1997 г..
Беше наистина сериозно, не беше се случвало в спорта никога преди.
Михаел, някакъв коментар?
ТРИСИЛ, НОРВЕГИЯ декември 1997 г.
Останахме в хижата. Играехме много игри,
защото той искаше да разпусне.
Беше прекрасно време с много приятели.
На моменти бяхме около 30 човека и наистина се забавлявахме много.
Взехме всички със себе си. Баба, дядо, леля.
Целият самолет беше пълен. Наистина беше забавно.
Той наистина обичаше хижата. Бяхме там шест седмици.
И не говорехме много за Формула 1
или каквото и да е, свързано с работата му.
Просто се забавлявахме.
Михаел тренираше по малко, но не така усилено.
Когато тестовете започнаха, ми каза:
"Любопитен съм дали още съм достатъчно бърз, дали още го мога".
Михаел винаги се е съмнявал в себе си в това отношение. Дали ще се справи?
ТЕСТОВА ПИСТА НА ФЕРАРИ, ИТАЛИЯ предсезонна подготовка 1998 г.
За Михаел беше важно никой от отбора да не забележи,
когато водеше битка със себе си, когато стискаше зъби,
когато имаше съмнения или се чувстваше отчаян.
Умееше изключително добре да крие това.
Когато отиваше на пистата или някъде, където можеше
да бъде видян, той бе привидно енергичен, динамичен.
Беше осъзнал в много ранен етап от състезателната си кариера,
че разполагаш само с усилията, които си вложил.
И това стана неговата мантра. Трябваше да е напълно отдаден.
Като война е. Ако не вложиш всичките си усилия, няма да победиш.
Това е философията на Михаел Шумахер.
В колата всичко трябваше да бъде перфектно.
Той винаги обръщаше внимание на детайлите и изискваше същото от нас.
Имаше и невероятен усет към хората.
Винаги се усмихваше, казваше "благодаря" и "моля" на всеки,
дори в миговете на огромно напрежение.
Вниманието му към детайла бе причина да се посвети на всеки от нас.
За него колата беше важна, отборът беше важен, всеки от нас.
Имаше дни, когато Михаел можеше да промени нещата.
Знаете, пилотът има силно влияние, може да мотивира екипа.
Михаел познаваше всеки в отбора.
Той знаеше имената им и дори имената на съпругите им.
Играеше футбол с тях. Знаете ли, той беше страхотен мотиватор.
И хората бяха готови на всичко,
за да подкрепят Михаел и да го направят успешен.
Ако можеш да заредиш всички с ентусиазъм,
то те ще направят всичко за теб и то с радост. Мисля, че в това е ключът.
Дори човекът, който приготвяше паста, бе доволен да го види, защото винаги
му благодареше и казваше: "Твоята паста е най-добрата".
Казваше: "Pasta aglio e olio!* Това е!" (*Паста с чесън и олио!)
Обожаваше я. Дори готвачът беше неразделна част от отбора.
Бяхме едно голямо семейство, което ни даваше увереност.
Мисля, че моите механици и инженери, сега знаят какво да мислят за мен.
Доверяват ми се на 100%. Аз им вярвам на 100%.
Всеки път, когато съм на пистата през целия ден,
мисля какво мога да променя в колата, за да стане по-бърза.
Мокреха пистата, за да тестват гумите за мокър асфалт.
Тестваха гумите интермедия. Опитваха различни неща,
искаха да останат на пистата, докато се стъмни.
Времето, което той отделя за развитие и тестове на болида
далеч от погледите, е изумително.
Започвахме в 8 сутринта, понякога приключвахме към 20 часа вечерта.
Той изискваше много от себе си.
Работеше на лимита, за да извлече резултати от кола,
която не беше конкурентна на останалите.
Макларън бяха толкова по-добри, че нямаше начин да наваксаме.
И той го осъзнаваше, знаете ли?
А също и всички останали.
Шумахер, който работеше с отбора по развитието на Ферари,
правейки го все по-конкурентен тим,
откри, че има нов съперник.
Най-новият летящ финландец, Мика Хакинен.
Още от първия тест Хакинен знаеше, че има чудовищно оръжие в ръцете си.
Макларънът беше ракета тази година.
И от Ферари трябваше да се борят усилено,
за да развият колата си на конкурентно ниво.
Мика Хакинен е начело. Къде е Михаел Шумахер?
... огромен облак от вода.
Мика Хакинен, разбира се, има чиста писта пред себе си...
Мика Хакинен ще го затрудни още от самото начало.
Махалото се люлееше между Хакинен и Шумахер през цялата година.
Хакинен направи няколко грешки. Шумахер имаше някои блестящи прояви.
Оставаше в спора за световната титла.
Михаел определено беше на ръба.
Подходът му към победата бе да не изпитва страх.
Нямаше мисъл, че може да пострада или някой друг да пострада.
Отидох да говоря с Михаел. Казах му: "Виж, пич, не може да правиш това".
"Не може да правиш това, когато се движим със скорост 300 км/ч,
а аз идвам с още по-бърза кола. Не може да ме блокираш".
А той просто вдигна рамене и каза: "Мика, това е състезание".
Последно движение. И отново.
Преди да влезеш... - Да. Да.
Изключително се забавлявахме и уважавахме чуждия успех.
И обратното. Ние имаме собствен живот,
а на пистата бяхме съперници.
Така че беше трудно да сме приятели.
Мисля, че има две страни, нали? Пилотът Михаел,
безкомпромисен, бърз, знаете, решителен, твърд състезател.
И тогава, разбира се, затворения Михаел, семейният човек.
Знаете ли, бил съм на много социални събития с него, на по Бакарди с кола,
той палеше цигара и беше напълно различен човек.
Защото, разбира се, в този миг няма конкуренция.
Просто споделяхме приятен социален момент заедно.
На купони той пристигаше пръв и последен си тръгваше.
Обожаваше ги.
Толкова много смях, толкова много забавления.
И децата още си спомнят, че винаги беше забавно.
Михаел обичаше да хвърля хора в басейна.
Всеки път всички се озовавахме в басейна.
Това беше неговото нещо.
Дори на нашата сватба хората бяха хвърлени в басейна.
Не можеше да пее добре. Това е едно от нещата, които не умее.
Но винаги пееше "My Way", защото знаеше текста. Беше забавно.
О, Боже мой!
Имаше много случаи, в които той оставаше сам.
Никой не беше близо до него.
Мисля, че беше доста трудно да опозная Михаел.
Труден човек наистина... Той беше... Имаше непреодолими защитни прегради.
Михаел е много подозрителен.
Винаги е бил, особено в началото.
Докато не реши, че е опознал някого и може да му вярва, тогава се променя.
Не само в моя случай беше такъв в началото,
но и към други свои приятели.
Винаги е бил много подозрителен човек. Трябва да го призная.
Но отвори ли сърцето си е на 100%. До самия край.
СПА, БЕЛГИЯ 30 август 1998 г.
В класирането при пилотите Хакинен води със 7 точки пред Шумахер.
Заедно с него на първа редица е съотборникът му, Дейвид Култард,
с първа редица за Макларън.
Мика Хакинен стартира от първа позиция
за девети път в тринадесет състезания тази година. Имаме пет светлини.
Стартът е даден! Хакинен отново повежда!
Ървайн отново минава отляво. Деймън Хил направи отличен старт
и повежда! Повежда! Хил изпреварва всички в Ла Сурс.
Шумахер обикаля отвън и се удря с Хакинен.
Шумахер удари Хакинен.
След като Хакинен беше аут от състезанието още на старта,
това беше шанс за Шумахер да се възползва
да вземе десетте точки, докато Хакинен нямаше да получи нито една.
И това би било ключово в предстоящата дълга и напрегната битка за титлата.
Ако Михаел Шумахер се задържи там, където е сега,
ще поведе с три точки в класирането при пилотите.
Трасето е покрито с вода.
Гумите, тези огромни гуми, изхвърлят облак от пръски,
облак от вода, и ако следваш друга кола,
не виждаш нищо, дори очертанията на пистата.
Не можеш да видиш нищо.
Михаел печелеше с голяма преднина.
От екипа ме предупредиха, че лидерът ще ме затвори с обиколка.
Но в дъжда нямаш видимост. Имаш малки огледала,
но заради водата не можеш да прецениш къде е другият.
И така, чаках да ме изпревари, докато слизахме към Бланшимо.
И нека не забравяме Култард в тези ужасяващи условия...
О, Боже! Михаел Шумахер удари Дейвид Култард
и е аут от Гран при на Белгия!
Може би трябваше да е малко по-внимателен при изпреварването.
Михаел определено беше, да кажем, пасажер при тази катастрофа.
В първата част от пистата би било много лесно за Култард
да се отдръпне и да пропусне Михаел.
Но не го направи. Остана и го затрудни.
Мисля, че Дейвид отпусна крака от педала на газта.
Знаете ли, не правиш това на мокро, когато пилотите нямат видимост.
Не сваляте крака си от газта. И Михаел го удари.
... в класирането при пилотите. Какво прави той сега?
Излиза на алеята пред боксовете и... Погледнете го!
Каза, че отива при стюардите, но е тръгнал към бокса на Култард.
ще си го изкара на Дейвид Култард.
Знаех, че е ядосан. Знаете ли, вратът му беше... почервенял.
Очите му щяха да изхвръкнат. А отборът опитваше да ни спре.
Да ме убиеш ли искаш?
Срещнахме се в буса на Екълстоун, за да опитаме да се изясним.
Казах му: "Признавам моята вина за катастрофата,
но и ти трябва да поемеш отговорност".
А той отвърна: "Не мисля така".
"Михаел, честно казано, ти се блъсна в мен, аз не карах назад", казах аз.
И последва разговор, в който казах: "Със сигурност понякога и ти грешиш".
А той помисли известно време и отвърна: "Нямам такъв спомен".
Очакванията и разочарованията нарастваха.
Защото за хората Михаел бе дошъл за незабавни успехи за Ферари.
Е, той пристигна през 1996 г.
Последваха '97, '98, '99.
И в един момент човек се пита дали Михаел е пилотът за нас
или трябваше да вземем някой като Хакинен?
СИЛВЪРСТОУН, ВЕЛИКОБРИТАНИЯ 11 юли 1999 г.
Мика Хакинен е във великолепна форма.
Тази сутрин беше квалификацията,
а Мика Хакинен беше най-бързият
във всички сесии досега.
Михаел Шумахер тази сутрин
бе 7 десети от секундата по-бавен
от Мика Хакинен. Но вторият най-бърз.
И това е стартът на Силвърстоун!
Сега!
Предната гума беше премазала кокпита и беше заседнала някъде там.
Не можех да изляза и се опитвах да извадя крака си,
който беше приклещен там.
Останах да лежа там и забелязах, че леко се успокоих.
И изведнъж усещам как пулсът ми избледнява, става все по-бавен,
докато изведнъж спира напълно.
А аз си мислех, че вероятно това е чувството, когато умираш.
Спомням си, че бях у дома.
А той махна иззад всички онези чаршафи, за да ни каже:
"Хей, всичко е наред".
Това беше моментът, в който си помислих: "О, Боже!"
Но като цяло винаги успяваше
да остане невредим по време на състезание.
Ето защо бях сигурна, че има няколко ангели-пазители
които го държат под око.
Не знам дали това е просто някаква защитна стена, която сам изграждаш,
или защото сме били наивни по някакъв начин,
нямам представа.
Но просто никога не ми хрумна,
че с Михаел може да се случи нещо.
В края на '99 имаха четири сезона,
спечелиха някои състезания, бяха конкурентни,
но беше необходимо повече търпение.
Сега хората започнаха да се чудят.
Ще се получат ли нещата за Михаел Шумахер и Ферари?
Той знаеше, че е победител, че е шампион.
Бяхме сигурни, че сме близо, но не спечелихме шампионата,
а когато събитията се развиват така, винаги има съмнения.
Какво ме притеснява? Нямам коментар и това е съвсем естествено.
В първата половина на 2000 г. нещата не вървяха както искахме.
И изведнъж се озовахме в средата на сезона,
в момент, в който беше трудно да се повярва, че можем да спечелим.
Поставихме под въпрос качествата на целия отбор и на Михаел.
Сега трябваше да печелим всяко едно състезание.
Защото ако не го направим, нямаше да станем световни шампиони.
МОНЦА, ИТАЛИЯ 10 септември 2000 г.
Това кризисният момент. Шумахер води. Хакинен е на второ място.
Михаел Шумахер поглежда в огледалата за Мика Хакинен.
Михаел Шумахер печели на Монца, Италия
и намали преднината на Мика Хакинен в класирането при пилотите.
Това е 41-та ти победа, ставаш втория най-успешен
с Айртон Сена. Какво означава това за теб?
Да. Това означава много за мен.
Извинете ме.
Благодаря, Михаел.
Мика, през последните две състезания, Михаел беше достатъчно великодушен
да признае, че Макларън са разполагали с по-бързата кола.
Мислиш ли, че днес Ферари имаха по-бързата кола?
Може ли да направим пауза?
СУЗУКА, ЯПОНИЯ 8 октомври 2000 г.
Сега напрежението е наистина непоносимо.
Дланите ми буквално се потят.
Очаквам изключително напрегната битка на всеки сантиметър от трасето.
Сблъсъкът за титлата на Сузука бе краят на четвъртия му сезон в отбора.
И вероятно е най-важното състезание в кариерата на Шумахер във Формула 1.
От Ферари знаеха колко бърз е Хакинен.
Той имаше скоростта. Без усложнения.
Беше невероятно, вдъхновяващо бърз.
Почти медитираше с наведена глава, със затворени очи,
обмисляйки как да премине през това състезание.
Михаел Шумахер трябва да спечели шампионата за себе си и за Ферари.
От друга страна мисля, че Хакинен е напълно спокоен.
Бяхме загубили през 1997, 1998 и 1999 година.
Същото можеше да се случи и през 2000 г.
Внимание сега. Светлините угасват за Гран при на Япония.
И Михаел Шумахер пресича пътя му, изтласквайки Хакинен към стената.
Но Хакинен го прави отново! Поведе тук миналата и по-миналата година.
Това са ужасни новини за Михаел Шумахер.
Лидерът Хакинен влиза в бокса в края на обиколка 22.
Михаел Шумахер, разбира се, повежда.
И е наясно, че това трябва да е обиколка на пълна газ.
И Михаел влиза в бокса. Джеймс, там ли си?
Да, Мартин. И разбрах, че Хакинен има гориво за 13 обиколки. Това е.
7.4. Малко повече гориво за Михаел Шумахер. Ах!
Вижте това! Мика Хакинен приближава вдясно.
И ще премине преди Михаел Шумахер.
Редът им преди стоповете се запазва.
Механиците на Макларън излизат за втори стоп.
Хакинен водеше в надпреварата. Знаете, водеше доста дълго време.
Беше ситуация, в която чакахме пит стоповете да приключат,
а аз гледах пистата и виждах, че Мика приближава.
Хакинен, 7.4. Следващите две обиколки
биха могли да решат Гран при на Япония.
Ето го и вторият стоп. Джеймс! Да. Вижте, той взе половин секунда
на Хакинен в тази обиколка. Имаше преднина от 26,8 сек.
Внимавай, Михаел. Когато излезеш, той ще бъде там.
Ще те водя. Справяш се добре. Справяш се добре.
Всичко изглежда наред.
Изглежда фантастично, Михаел! Много добре. Фантастично.
Просто остани на пистата. - Шумахер се връща на пистата,
и то на позиция пред Мика Хакинен.
Публиката е във възторг, Ферари се радва на безброй фенове
и в Япония, както и в много други страни по света.
Могат ли да го повярват? Механиците на Ферари излизат
да поздравят своя герой, Михаел Шумахер.
Излъчват на живо. Покажи емоция като за пряко излъчване.
По дяволите! Велик си, Рос! Велик си, Рос!
Всички вие, момчета. О, Боже мой!
По дяволите! Успяхме! Успяхме!
Благодаря! Дай на Корина голяма целувка от мен.
Сега ще видим радост.
Вижте това!
Михаел! Михаел! Михаел! Михаел! Михаел! Михаел...
И когато най-накрая спечели титлата през 2000 г.,
бе свободен от бремето, което носеше на плещите си.
Вече не чувстваше, че дължи нещо на някого.
Даде на Ферари световната титла, която искаха
в продължение на повече от 20 години.
И от този момент нататък всичко беше бонус.
И след това той караше освободено.
Караше със сърцето си. Караше със страст.
Караше със спокойствието, с нагласата:
"Правя това, което обичам и вече не дължа нищо на никого".
И отново беше на друго ниво.
Беше много вълнуващо да наблюдаваме скоростта, която постигаше Михаел.
Притежаваше стил,
който зависи от 100% концентрация, 100% ангажираност.
Да влезеш в завоя със 150 мили в час,
с увереността, че талантът ще ти позволи
да излезеш безопасно от другата страна, е специална дарба.
Михаел притежава естествен талант и скорост,
по-висока от всеки друг. И това, което беше така специално
в Михаел е, че не го пропиля. Направи всичко възможно, за да има шанс
да покаже този естествен талант, който притежаваше.
Михаел беше някак безстрашен и хората знаеха това.
Не съм съвсем сигурен дали биха могли да го предизвикат и грабнат.
Михаел не се замислеше, защото знаеше границите си,
а другите си мислеха: "Това е малко рисковано" и се отдръпваха.
Не сте виждали Михаел да се отдръпне.
Той беше професионалист, но също така ни показа, че има сърце.
Той имаше харизмата на лидер,
и това беше неговият голям подарък за нас
Това беше неговият принос във Формула 1.
Михаел Шумахер грабна седма световна титла във Формула 1
в едно наистина наситено със събития състезание.
Това е история!
Той е моят идол, откакто започнах да карам картинг.
Оказа голямо влияние върху мен.
Пилотът Михаел Шумахер е моят герой, моята мотивация да печеля състезания.
Спортът ме очарова, познавах много пилоти, но нямаше друг като него.
Имаше красота в брилянтното изпълнение.
Неговото, на отбора...
Да печелиш непрекъснато година след година е невероятно трудно.
Доказателството за това е колко рядко се случва.
И какво постигнаха Шумахер и отборът
през този период от 2000 г. до 2004 г.
Да не отстъпят и инч на съперниците, да ги оставят без капчица надежда,
беше наистина невероятно.
Той наистина стана недосегаем.
Хората поглеждат назад към периодите на доминация
и мислят за тях като за "златна ера",
част от която бяха петте поредни години от шампионата.
Хората винаги ще го помнят.
Когато отивахме на състезания с тях и виждахме цялата суматоха,
виждахме колко много хора го смятаха за страхотен и му се възхищаваха,
за мен това беше брилянтно! Мислех си:
"Да, това е баща ми и наистина се радвам, че е мой баща".
Изпитвам огромен респект към татко.
Винаги е било така. Той притежава онова присъствие...
Когато влезе в стая, всички замлъкват.
Така го помня. Аз също бях един от тези, които замлъкваха.
Но както казах, моят герой.
И като се замисля, всеки път, когато го погледна, си казвам,
"Да, такъв искам да бъда".
Тази сила, това пълно спокойствие.
В края на тази година реших, заедно с отбора,
че ще се оттегля от състезанията.
Трябва да благодаря на семейството си,
което винаги ме е подкрепяло в това, което правя.
И без тяхната подкрепа, без тяхната сила, да оцелея
в този бизнес, в този спорт, да съм на пистата,
мисля, че би било невъзможно.
Не мога да им се отблагодаря.
Оттеглих се, просто защото
вече нямах страстта и мотивацията.
Бях уморен.
Той откри различна активност. Не седеше просто на дивана.
Трябваше да ходи тук-там, да прави това и онова, едно след друго.
Михаел беше неуморен.
Например, ако времето беше хубаво,
"Бих могъл да скачам с парашут!" и не веднъж, а поне 24 пъти.
След като напусна Формула 1, той си мислеше: "Какво ще правя сега?"
Попита ме: "Какво да правя?" Казах: "Ще участвам в ралита с теб".
"Не съм добра в разчитането на карти, но ще опитам." Отвърна: "Няма как!"
ЩУТГАРТ, ГЕРМАНИЯ 26 януари 2010 г.
Мисля, че завръщането на Михаел беше лично желание и изява.
Той нямаше какво да доказва.
Но очевидно чувстваше, че трябва да кара,
да се състезава и да се присъедини към това пътешествие с Мерцедес.
Това беше нова фаза, напълно различен подход за него.
Осъзна, че може да усети Формула 1 по нов начин.
Да не бъде повече претендент за титлата беше вълнуващо за него.
И му беше приятно до определен момент.
По отношение на карането, никога не съм бил на неговото ниво.
Но знам, че към края на кариерата си, последната ми година, на 37,
времената, които целях, бяха непостижими.
Защото просто остаряваш. Знаете, това е част от живота.
Често оставахме в чужбина между състезанията,
нямаше смисъл да летим обратно.
Той често казваше: "Какво правя тук?"
"Липсва ми семейството. Защо съм толкова далеч?"
"Разбрах, че не е толкова важно, колкото беше".
"Семейството ми е по-важно сега".
МЕРИБЕЛ, ФРАНЦИЯ
Михаел Шумахер, най-успешният пилот
в историята на Формула 1, е в болница...
29 ДЕКЕМВРИ 2013 Г.
Михаел Шумахер е в критично състояние към този час.
Малко преди случилото се в Мерибел,
той ми каза: "Снегът не е оптимален".
"Можем да отлетим за Дубай и да скачаме с парашут".
Съдбата е непредсказуема.
Съдбата обикновено беше добра с Михаел.
Но този път, за съжаление, той стана жертва на нещастие.
На 29 декември 2013 г.
животът на Михаел и семейството му бе преобърнат.
Животът на семейството се промени напълно само за миг.
Един баща, силен лидер, страхотна личност,
и всичко това се разпадна в един миг.
Аз... никога не съм...
обвинявала Бог за случилото се.
Това беше просто наистина лош късмет,
всичкият лош късмет, който човек може да има в живота си.
Винаги е ужасно, когато кажеш:
"Защо това се случи с Михаел или с нас?"
Но защо тогава да се случва с други хора?
Разбира се, Михаел ми липсва всеки ден.
Но не липсва само на мен.
Децата, семейството, баща му, всички около него.
Искам да кажа, на всички ни липсва Михаел, но Михаел е тук.
Различен, но той е тук,
и според мен това ни дава сила.
Ние сме заедно. Живеем заедно у дома.
Ходим на терапия.
Правим всичко възможно, за да може Михаел да се подобри
и да се уверим, че му е удобно.
И да го накараме да почувства семейството ни, нашата връзка.
И независимо от ситуацията, ще направим всичко, което можем.
Всеки един от нас.
Когато мисля за миналото сега,
образите, които изникват в главата ми,
обикновено са на четирима ни, докато се забавляваме.
Виждам наши снимки,
как караме картинг по поляната.
Виждам наши снимки, на които сме навън,
с понита, седнали на файтон.
Наистина безброй моменти, изпълнени с радост.
Най-весело беше, когато се прибираше.
Беше страхотно, защото ни търпеше с часове
въпреки че вероятно е бил много уморен.
Но ние не забелязахме това.
Просто бяхме щастливи, че си е у дома.
Да.
И след инцидента, разбира се, тези преживявания,
тези... тези моменти...
които вярвам, че много хора имат с родителите си,
вече не присъстват или са в по-малка степен.
И според мен това е малко несправедливо.
Мисля, че татко и аз,
сега щяхме да се разбираме по различен начин.
Просто защото говорим един и същ език,
езикът на автомобилния спорт.
Бихме имали много повече неща, за които да говорим.
Това се върти в главата ми през повечето време.
Мисля си, че ще бъде толкова готино,
това щеше да е всичко.
Бих се отказал от всичко само за това.
Да.
Опитваме се да продължим като семейството,
което Михаел обичаше и все още обича.
И продължаваме живота си.
"Личното пространство е лично", както винаги казваше.
За мен е много важно той да продължи да се радва на уединението си,
доколкото е възможно.
Михаел винаги ни е защитавал, а сега ние защитаваме Михаел.
ИСКРЕНИ БЛАГОДАРНОСТИ НА КОРИНА, ДЖИНА, МИК, РОЛФ И РАЛФ ШУМАХЕР