ИГРА НА СПОМЕНИ
Миналото може да преследва човек.
Така казват.
Миналото е само поредица от моменти.
Всеки един... идеален.
Завършен.
Зрънце от огърлицата на времето.
Миналото не ни преследва.
То не би ни разпознало.
Ако говорим за призраци,
ние сме тези, които преследват миналото.
Изгубил си дамата си.
Искаш ли пак да я откриеш?
Може би друг път.
Късно идваш. - "Късно" е абстракция
на линейното време. Ние не се занимаваме с това.
Въпреки това таксуваме на час.
Първият клиент е вече тук. - Кой е?
Старият ти приятел от армията.
Който никога не плаща.
Ханк. - Здравей, Банистър.
Как си? - Изхвърлиха ме оттам, където спя.
Земевладелец? - Да.
Те крадат всички сухи зони.
Липсва ми старото място.
Искам отново да видя Анджи. - Разбира се.
Някога не можеше да се върнеш, но времето вече не е еднопосочно.
Паметта е лодката, която плава срещу течението.
Аз съм лодкарят.
Когато водата се покачи и избухна война, бъдещето не беше обещаващо.
Хората започнаха да гледат към миналото.
"Резервоара" започна като инструмент за разпит.
Оттогава носталгията стана начин на живот.
Микрофонът. Уотс и аз така се препитаваме.
Имаме синаптична връзка. Готови сме за приспиване.
Очаква те пътешествие.
Пътешествие в спомените.
Твоята дестинация? Познато място и време.
За да го достигнеш...
... трябва само да следваш гласа ми.
Лято е. Преди 13 години.
Ти си в полетата зад къщата на баща ти.
Взимаш топката.
Хайде, Анджи. Пусни я.
Хайде, пусни я, Анджи.
Да, ти си добро момиче.
Добре, готова ли си?
Донеси я.
Ела тук, скъпа. Ела тук и я пусни.
Добро момиче. Да, ти си много добро момиче.
Хайде, готова ли си?
Искаш ли пак? Донеси я.
Донеси топката, Анджи. - Обичам това проклето куче.
Нямам пари, но имам тези.
Нали знаеш какво причинява баката?
Няма по-лошо от причиненото от света.
Знаеш какво беше.
И двамата сте служили.
Чух, че си била адски добър стрелец.
Само след няколко питиета. И ако се целех в човека вдясно.
Не е достатъчно, но другия път ще се издължа.
За наша сметка е.
Благодаря.
Ако продължиш да плащаш за бойните ти другари, ще фалираме.
Ще се справим, Уотс. Носталгията винаги е на мода.
Истината е, че нищо не е по-пристрастяващо от миналото.
Кой не би искал отново да се срещне с любим човек?
Или да изживее отново значимите моменти от живота си?
Виж тези пръстчета.
Може ли мама да ги целуне?
Специалното момиче на мама.
Но спомените, дори и добрите, имат ненаситен апетит.
Ако не внимаваш, те поглъщат.
Не се тревожи, цвете мое. Обичам те.
Винаги ще се грижа за теб.
Елза, вземи го вкъщи.
Винаги изживяваш същия спомен. Може да го гледаш по всяко време,
без да пропиляваш парите си тук. - Благодаря, но не е същото.
Тук усещам прегръдката му.
Несравнимо е.
Не се ли тревожеше, че ще фалираме? - Писна ми да гледам бледия му задник.
Тя трябва да спре да бъде сантиментална и да го преживее.
Тръгвам си.
Вземи. Пийни малко.
Ще помогне за болката. Личи си, когато те боли.
Боли ме кракът, а твоето оправдание?
Работя за теб.
Чакаме ли някого? - Не.
Затворено е.
Съжалявам. Знам, че е късно. Изгубих ключовете си на път за вкъщи.
Търсих навсякъде, но не ги намерих. - Повикайте ключар.
Лошо е за бизнеса, но е истина.
Определени моменти никога не те напускат.
Като момента, когато я видях за първи път.
Набързо ще я подсетим.
Благодаря.
За какво е това? - Предпазна мярка за всички.
Гарантира да не си спомните нещо, което не искате да знаем.
Ще откриете ли ключовете ми? - Зависи. Изгубени или забравени?
Забравените неща могат да се припомнят, но изгубените...
Хората не им обръщат внимание, докато не изчезнат.
Те се определят от отсъствието им. - Помниш нещо, оставило впечатление.
Да кажем, че ключовете са... на погрешното място.
Вие плащате.
Седнете просто.
Тиопентал. Успокоява нервната система.
Няма да ви заболи. Само леко убождане.
Скоро ще ви приспи.
Ако искате да се съблечете, мога да изляза докато вие...
Нали и без това ще видите всичко?
Трябва да свалите обеците.
Никога не надвишаваме 30 волта.
Потокът от спомени се отключва лесно.
Трябва само да намериш правилния. Спокойно, нещата винаги се нареждат.
Не казвайте "винаги". "Винаги" дава обещания, които не може да изпълни.
Аз съм Мей, между другото. - Ник.
Да приключваме по-бързо.
Очаква те пътешествие. Пътешествие в спомените.
Твоята дестинация? Познато място и време.
За да го достигнеш, трябва само да следваш гласа ми.
Снощи е. Слънцето залязва. Денят ти започва.
Добре. - "Потъналия бряг"?
Облече ли се? - Сякаш й пука.
Виж, тя сложи ключовете в чантата си.
Кога отново извадихте ключовете от чантата си?
Все още са в нея. - Заповядай. Чао.
Нулирай.
Виждала ли си обеците ми? - Кои?
Късметлийските ми. Нефритените.
Открихме ги. - Нулирай.
Защо? Тя остави ключовете в съблекалнята.
Хайде, да я извадим. - След малко.
Какво й има?
Изисканата госпожица забрави нещо.
Когато слънцето изгрее, Маями се превръща в призрачен град.
За да избяга от дневната жега, градът се е превърнал в нощен.
Но сънят не идва лесно.
Всички сме преследвани от нещо.
Битките на границата свършиха преди години,
но тогава започнаха битките у дома.
Преструваме се, че нищо не се е променило,
но градът кипи от недоволство,
което означава, че прокуратурата не страда от липса на работа.
Уолтър Силван е тежко болен.
Той е най-прословутият земевладелец на Маями.
Той искаше да купи земята евтино, затова я изгори до основи.
Съжалявам, че закъснях. - Нищо.
Прокурорът няма да се нуждае от услугите ви. Нали така, Ейвъри?
Ще обжалвам пред по-висш съд. - Не е в състояние за "Резервоара".
Трябва да го разпитате по старомодния начин.
Не може да ме съдите за това. - Не, но мога да ви съдя за убийство.
В сградата загинаха семейства. - Никога не съм изгарял сгради.
Разбира се. Лакеите ви го правят.
Пращате ме в "Резервоара", за да докажете тази теорийка?
Изглежда, че това няма да се случи.
Значи делото върви добре. - Няма какво да направим.
Законът не се отнася за хора като Силван.
Нека те заведа вкъщи, татко. - Трябва да уредя завещанието.
Откри ли я? - Не, татко. Още не.
Ейвъри е права. Палежи, подкупи, убийства.
Градът е прояден от корупция.
По време на войната земевладелци изкупиха на безценица сухите зони.
Печелеха от отчаяните, зависещи от милостта на прилива и отлива.
Разселените се борят за оцеляването си.
Някой ден океанът ще си възвърне всичко това.
Дотогава "Потъналия бряг" е техният дом.
Благодаря.
Имате страхотен глас. - Работя тук от 4 години.
Вие сте първият мъж, който забелязва гласа ми.
Ще ми отговорите ли на един въпрос? Преди да пеете снощи, вие плакахте.
Защо?
Това е мой спомен. Не трябваше ли да видите нещата, които аз гледах?
Затворете очи. Малка демонстрация в отговор на въпроса ви.
Имате ли приятел или връзка с някого?
Какво общо има... - Отговорете на въпроса.
Очите затворени.
Не, нямам връзка в момента.
За целите на този експеримент ще използваме нещо по-първично.
Първата ви целувка.
Представете си този момент.
Чарли Мълвейни. - Как младият Чарли се приближава.
И самата целувка.
Не само началото.
Цялата целувка.
До момента, когато спирате.
Видяхте себе си, както и него, нали?
Случва се с всеки.
Ваш ред е да отговорите на въпроса ми.
Защо плакахте?
Нерви.
Случва се преди всяко представление.
Когато излизам на сцената, те не искат да видят жена с евтина рокля,
която се чуди как да си плати наема.
Те искат нещо съвършено.
Те искат да бъдат излъгани.
Не изглеждате така сякаш лъжете.
Значи е проработило.
Ще ме изпратите ли до вкъщи?
Добре.
Не се опитвай. Крушката е изгоряла.
Искаш ли вода? - Да.
Тази твоя машина...
Колко можеш да се приближиш, без да развалиш илюзията?
Можеш ли да се доближиш толкова близо?
Толкова близо?
Или...
... толкова близо?
Не ти ли омръзна да гледаш от сенките?
Станала си рано. - Харесва ми по това време на деня.
Преди слънцето да залезе и градът да се събуди.
Чай? Не мога да си намеря чашата.
Под мивката ти е, до червило, чорап и...
... масажор за врата.
Ти си тършувал.
Видях ги в спомена ти.
Защо не си спомням чашата?
Хората забелязват нещата, върху които са съсредоточени в момента.
Възможно е, ако се връщаш към един спомен, да забележиш нови неща, но...
... ако не внимаваш, можеш да се опариш.
Моментът да се запечата и върти в безкраен цикъл.
Затова ли никога не влизаш в "Резервоара"?
Спомените са като парфюм. По-добре в малки количества.
Може би нямаш правилните спомени?
Боже Господи! Пак ли си вътре?
Не, не! Върни ме обратно! Върни ме!
От месеци изживяваш отново всеки спомен, който имаш от нея.
Забрави миналото и се върни в настоящето!
По дяволите.
Изминаха месеци, Ник. Не мога да си затварям очите.
Аз съм шефът, не ти. И си затварям очите за много неща.
Но аз знам какво ще открия на дъното на бутилката. И то не е отговори.
Бяхме щастливи. Планувахме бъдещето.
Тя не би изчезнала, без да каже дума.
Платила е на наемодателя. Изпразнила е апартамента си.
Тя щеше да ми каже.
Защо не ми е казала?
Тя е продължила напред. И ти трябва да го направиш.
Хората не изчезват просто така.
Сигурно е в беда. - Ние сме в беда, Ник.
Конкуренцията ни натиска, редовните клиенти намаляват.
Дори Елза не е идвала от месеци.
Не предполагах, че бледият задник на стареца ще ми липсва.
Всеки бизнес има подеми и застои. - Не, това е различно.
Преживяваме в наводнената зона, но скоро язовира ще се пропука
и ще потънем без финанси, с които да изплуваме.
Какво очакваш да направя?
Ейвъри има дневна работа за нас. Прибери се вкъщи и се наспи.
Защото изглеждаш ужасно.
Опитвам се да забравя.
Но дори и без "Резервоара", тя ме преследва.
Виждам те да четеш тази книга, когато не можеш да заспиш.
Какво има вътре? Спомени?
Те не са мои. Принадлежат на хората, които разпитвах.
По време на войната?
За да намериш спомен, трябва да видиш другите. Няма друг начин.
Виждах защо бягаха.
Когато вълните ги застигнаха, нямаха стени, зад които да се скрият.
Какво се случи с хората?
Светът продължи напред.
Опитвайки се да се преструва, че нищо от това не се е случило.
Има неща, които никога не трябва да забравяме.
И някои неща, които не можем да забравим, дори и да искаме.
Къде отиде тя?
Защо си тръгна?
Хората не изчезват просто така.
Добре, ще ти кажа същото, което ти казвам всеки път.
Мей не е тук.
Ако знаете нещо... Моля ви, каквото и да е.
Мисля, че имате погрешна представа за Мей.
Очаква те пътешествие.
Пътешествие в спомените.
Твоята дестинация? Познато място и време.
Буден ли си?
Не.
Тогава сигурно и аз сънувам.
Тази синина... Какво се случи?
Работна злополука. Опитай се да обслужваш маси с токчета.
Как успя да ни вкараш в суха зона?
Поисках услуга от стар клиент. - С всички момичета ли правиш така?
Само когато съм влюбен.
Ти не ме обичаш. Познаваме се само от няколко месеца.
Знаеш ли колко залеза видях в окопите?
1458.
Броих ги. Последните мигове, преди боевете отново да започнат.
Чудех се как да прекарам тези моменти по-добре.
Сега вече знам как.
Ела с мен. Искам да те заведа на едно място.
Разкажи ми история.
История? Каква да бъде?
С щастлив край.
Няма такова нещо като щастлив край.
Всеки край е тъжен. Особено на щастливите истории.
Тогава ми разкажи щастлива история, но до средата.
Чувала ли си за Орфей и Евридика?
ОТИВАЙ В СЪДА! УОТС
Затворено е!
Върнала се е за мен, знам го. - Може да я е загубила преди месеци.
В канавката попадат всякакви неща.
СЪДЕБНА ПАЛАТА
Закъсняваш, Банистър. - Спокойно.
По дяволите.
Видях много бегълци на границата. Има по-елегантни начини от куршум.
Така ли? Чух, че партньорът ти е имал друга философия.
Философията ми беше "не умирай". За целта използвах много куршуми.
Пристигнаха. - Добре.
Време беше. Не съм виждала подобно нещо от войната насам.
Правителствени съкращения. Плащат само за двуизмерни изображения.
Това е г-н Фоукс. Наркодилър, предозирал със собствената си стока.
Работил за бака пласьор от Ню Орлиънс на име Светия Джо.
Джо е този, когото искаме. Може да не е останало нищо,
но ако откриеш нещо, заповедта важи за последните 10 г.
Така поне спестяваме тиопентал.
Дванайсет часа без следа от Джо? - Да бяхте взели по-добро оборудване.
Не е само това. Умът му се бори с подканите ми, защото умира.
Умиращите винаги искат покой. Последен щастлив миг, преди да умрат.
Трябва ми друг подход.
Харесваш ли купоните, Фоукс?
Ето...
Как е?
Къде е това?
Прилича на Ню Орлиънс. - Това е Лоренцо, мутрата на Джо.
Лоренцо, какво става?
Добре.
Позната физиономия? - Продължавай да доливаш.
Видя ли други стари приятели?
По дяволите, това е той. Пипнахме го. Това е Светия Джо.
Как е, Джо?
Скоро пристига голяма пратка.
Приятелите ти в полицията трябва да си затворят очите.
Това би могло да се уреди. - Той прави някаква сделка.
С кого говори Джо? - Някаква отрепка. Няма значение.
Тя е нова.
Мей? - По дяволите.
Кога е било това?
Преди повече от 5 години.
Запознай ме. - Заповедта не е за гаджетата на Джо.
Трябва да продължим. - Кога видя отново момичето?
Джо, това е Мей.
Приятно ми е да се запознаем. - Удоволствието е мое.
Не, не. Не този боклук.
Пробвала ли си бака?
Малко е силна за моя вкус.
Пееш в клуба, купонясваш с него, но баката не е достатъчно добра за теб?
Спокойно, Фоукс. - Трябва да си знаеш мястото.
Пусни ме! Не, не. Не!
По дяволите, Джо. - Извини се на дамата.
Да й се извиня? - Ти не знаеш мястото си.
Момиче като нея е единствено по рода си.
А мъже като теб са заменими.
Чакай, чакай. Почакай малко.
Препоръчвам да го направим отвън. Мозъкът се измива по-лесно.
Не, моля те. Не може го направиш.
Разбира се, че мога. Вероятно ще получа и медал.
Спри, не стреляй! - Виждаш ли колко е лесно?
Всички са подкупни. Трябва ни Джо. - Просто... почакай.
Добре ли си? Изглеждаш разстроена.
Наред ли е всичко? Сигурна ли си, че не искаш?
Добре е за нервите. - За Бога, недей.
Какво правиш, Мей? - На кого му пука?
Върни се към случая. - Кажи ни за Светия Джо.
Изпратил те е, защото ще продава бака в Маями, нали?
СРИВ НА СУБЕКТА
Чакай, какво е това? - Той се срива.
Оставете на професионалистите. - Само зададох въпрос.
Подвеждащ въпрос. Предположи, че Джо е изпратил Фоукс в Маями.
Грешиш, той няма подобен спомен.
След две минути ще получи мозъчно увреждане.
Банистър... Просто го направи.
Добре. Дай ми го, бързо.
Всичко е наред. Ти стъпи накриво.
Тръгна по грешния път, но сега си на познато място с познат човек.
Кога видя за последно момичето, което изпрати при Джо?
Съжалявам за безпокойството.
Тук съм за седмичната пратка.
Да, и без това трябва да тръгвам, скъпа. Бъди добра.
Джо си тръгва. Продължавай, Ник. - Седни, Фоукс.
Не трябва. - Джо няма да има нищо против.
Помниш ли първата ни среща?
Нямах пари, бях сама. Мислех, че няма какво да губя,
но грешах. Все още имах...
... частица невинност, проблясък на надежда.
И тогава...
... опитах бака и тя ми отне всичко.
Невинността, надеждата, но и страха, болката...
... вината. Станах непобедима,
защото нищо нямаше значение.
Само тези малки перли.
Трябва да тръгвам. Джо очаква пратката с бака.
Какво, по дяволите?
Крадеш от Джо?
Защо? - Защото нямам какво да губя.
Осъзнай се, Ник. Хлътнал си по наркоманка.
Не, тя не е наркоманка.
По дяволите. Дори не си знаел.
Тя не докосваше бака, нали? - По дяволите.
Знаела си и не каза нищо?
Не беше моя работа.
Бака е наркотик, от който никога не се отказваш.
Тя ще се върне към него. - Тогава знам къде да я намеря.
Ник!
Коя беше тя?
Коя беше тя, когато не беше с мен?
Жената, която познавах...
... или онази непозната, която видях?
От миналото ли бягаше...
... или се връщаше към него?
За да разбера къде е отишла, трябваше да знам къде е била.
Трябваше да се върна назад.
Към Ню Орлиънс.
Какво искаш? - Търся Светия Джо. Лоренцо ме праща.
Приятел на Лоренцо.
Каза, че е приятел на Лоренцо.
Приятел на Лоренцо, така ли?
Имаш ли вземане-даване с мен?
Бизнес сделка. Предпочитам да я обсъдим насаме.
Ветеран?
Говориш много официално.
Какъв войник си бил?
Бях във флота. След това ме изпратиха на границата.
Изпратили са те. Знам какво означава това.
Правителството те е принудило.
Мен също, но такива като мен не ги изпращаха на границата.
Нас ни изпратиха в лагери.
Бил си интерниран. - Тук в Луизиана, 9-и район.
Когато дигите не издържаха? - Как мислиш, че получих това име?
Не е защото съм набожен.
"Джиу" означава "9-и". "Светия", защото мислят, че ходя по вода.
Но това е в миналото, приятел.
А това е бизнес, нали така? - Да, трябва ми бака. 10 палети.
На едро?
Имаш големи топки.
Добре, да обсъдим заплащането.
Заплащането не е проблемът, който спира тази сделка, приятел.
Проблемът е доверието.
Например, приятелят ти, Лоренцо, е мъртъв от години. Работна злополука.
Което означава, че не си този, за когото се представяш, нали така?
Добре...
Хората казват, че умираш мирно, когато се давиш, но това са глупости.
Научих го в лагерите. Оставихте ни да умрем, след като се спукаха дигите.
Ще ти покажа.
А сега... Кажи ми защо си тук.
Търся една жена.
Някоя те е зарязала? Изглежда, че нямаш чак толкова големи топки.
Тя открадна баката ти. Казва се Мей.
Видял си любимата ми певица.
Дошъл си, защото мислиш, че се е върнала при мен?
Съжалявам, не съм виждал Мей, откакто тя избяга преди години.
Не се тормози. Тя ме измами по същия начин, както измами и теб.
Знам много добре какво открадна от мен.
Наркотици, пари, време. Но какво е откраднала от теб?
Беден кучи син.
Изиграла те е, без дори да знаеш защо.
Не се тревожи, приятел. Болката скоро ще отмине.
Но не твърде скоро.
Уотс?
Ако го пуснеш, ще те застрелям.
Аквариумът ми...
По дяволите! Свършиха ми патроните.
Добре, че се сети да простреляш аквариума.
Целех се в Джо.
Виждала съм подобна рана.
Белите дробове ще се напълнят с кръв. Ще се задушиш, преди кръвта да изтече.
Не бих го пожелала на най-големия си враг.
Не ме оставяй да умра...
... както те правеха в лагерите.
Ще се разделим като приятели.
Защо си го причиняваш, Ник?
Мей... Какво криеше тя?
И аз ли съм вътре? Заключена с другите спомени?
Заедно с изгубените ти ключове. - Не е ли най-добре да ги унищожиш?
Защо да го правя? - Спомените избледняват с причина?
Ако мислим само за лошите неща в миналото, няма да ги преодолеем.
А ако мислим само за хубавите, може да не ни се случат отново.
Има ли спомени, които искаш да помниш? - Предполагам, че има един.
Когато Лондон потъна, избягах в Ню Орлиънс, но там имах много...
... лоши преживявания. Затова си купих еднопосочен билет дотук.
Пристигнах в Маями, без никакъв план и спестявания, нямах къде да отседна.
Открих една гумена лодка в канала и легнах да поспя.
И докато спях, някой лайнар беше срязал въжето.
Течението ме понесе на юг и щях да се нося вечно,
ако не бях открила Франсис. - Франсис?
Помислих, че е мираж. Тя пушеше на верандата
на бяла дървена къща насред вълните.
Беше като от някакъв сън.
Тя ме подслони и ме вдигна на крака.
Когато съм изплашена или се чувствам изгубена,
тогава мисля за това.
Аз си мисля за една песен. Моят дядо си я тананикаше.
След като умря, дълго не чувах тази песен.
И тогава я чух отново.
Ти я пееше толкова сладко, сякаш никога дотогава...
... не бях я чувал истински.
Какво изобщо търсиш там? - Това, което тя ми отне.
Тя беше измамница, търсеше нещо. - Какво би могла да вземе от теб?
Най-ценното не е мое. - Да, скапани спомени. Въобразяваш си.
Спомни си, ти беше тук с нея.
Разбира се, че бях. - През цялото време?
Ник ще дойде след час. - Тези са за него, но това е за теб.
Надявах се да поговорим.
Ти не ме харесваш. Защо?
Ник умее да вижда хората в "Резервоара".
Аз виждам по-добре отвън.
Ти криеш нещо.
Аз съм наркоманка.
Бях такава.
В Ню Орлиънс се пристрастих към бака.
И не си казала на Ник.
Той няма да те съди. - Но ще ме гледа с други очи.
Защо ми казваш?
Защото ти ще ме съдиш.
Но това няма да промени начина, по който ме виждаш.
Аз не съдя хората.
Знаеш ли как получих името си? - "Уотс"? Мислех, че е...
По време на войната, след престоя на границата, работех в "Боеприпаси".
Запоявах литиеви батерии на дронове. Беше гадна работа.
Но ми трябваха пари за мен и дъщеря ми.
Ти имаш дете? - Тя е голяма вече.
Не поддържаме връзка. Не съм от майчиния тип.
Въпреки, че се опитах да бъда за известно време.
Дори се отказах от пиенето.
Откажеш ли пиенето, съзнанието се прояснява,
но ръцете... треперят.
Нужна беше само една искра. Всичко пламна като фойерверки.
След това дъщеря ми отиде да живее при роднини,
а аз се върнах към бутилката.
Нещото, което ме възпря да се удавя в нея, беше Ник.
Затова си останала с него през годините, от преданост.
Преданост и защото не ми плаща достатъчно, за да се пропия до смърт.
Мъжете са странни, нали?
Те не виждат това, което е пред очите им.
Няма какво да се види.
И двете знаем, че това не е вярно.
Извини ме за момент.
Няма нищо. И без това щях да тръгвам.
Каквото и да си видял, моля те, не бързай със заключенията, Ник.
Какво трябва да си мисля? Криела си го от мен през цялото време?
Сложно е. Не исках да съсипвам отношенията ни.
Вместо да наглеждаш мястото, си се напила и тя е влязла в трезора.
За какво говориш? - Виж.
Не, невъзможно е.
Дори и с ключовете, тя не знае шифъра за трезора.
Аз не го знам дори. - Не е шифър, а мелодия.
Изучавала ме е месеци наред. Сигурно се е досетила за това.
Всичко от моята партида е тук. - Почакай, виж това.
Камерън, Кембъл, Каплан, Къмингс. - Какво има?
Няма Карин. Спомените на Елза Карин, няма ги.
Какво би искала Мей от Елза? Тя едва успяваше да ни плати.
До плаващия пазар при парка.
Господине, търся тази жена.
Виждали ли сте тази жена? Елза? - Не.
Виждали ли сте тази жена? - Не.
Търся Елза Карин. Мисля, че работи тук. Искам да говоря с нея.
Да, говори с онзи плъх там.
Искам само да поговорим.
Имам документи, ченге! - Не съм ченге!
Приятел на Елза съм, искам да помогна. - И как ще й помогнеш сега?
Тя е мъртва.
Мъртва? Какво се случи?
Казах на ченгетата, но на тях не им пука за нас.
Какво видя? - Елза приключваше за деня,
когато някакъв й се изпречи. Тя нямаше никакъв шанс срещу него.
Той я е убил. - Оттогава не съм виждала Фреди.
Фреди?
Хлапето на Елза. - Елза е имала дете.
Мъжът нарани ли Фреди? - Той остави това на приятелката си.
Някаква червенокоса кучка. Хвана го и не го пускаше, въпреки виковете му.
Коя беше тя?
Коя беше тя, когато не беше с мен?
Лъжкиня.
Наркоманка.
Убийца.
Трябваше да я открия, но се оказа, че самата тя вече ме търсеше.
Мей?
Забрави за Мей.
Тя продължи напред.
Предлагам и ти да го направиш.
Аз съм. Любовникът няма да ни притеснява повече.
НЕВРАЛНА ВРЪЗКА: НА ПАУЗА
Отново. - Не.
Искаш това да прогори мозъка ти завинаги?
Трябва да се откажеш. - Не.
Сигурно е оставил следа. Трябва само да си спомня.
Какво правиш? - Спасявам ти задника.
Добре, надявах се да се откажеш, но не мога да те оставя да се изгориш.
Открих нещо в периферното ти зрение. Физиономията да ти се струва позната?
Той е ченгето, което работи за Джо. - Да.
Да видим какво ще каже Ейвъри.
Разследвайте земевладелците! - Убийци!
Градът е пред бунт. - Какво се е случило?
Толкова често си в "Резервоара", че дори не знаеш.
Земевладелецът, Уолтър Силван, който трябваше да разпиташ,
умря преди няколко дни. Те се надяваха съдът да прекрати монопола му.
Но вдовицата и синът му ще наследят всичко.
Късно е. Някой може да ни види.
Хайде, мамо. Просто си объркана.
Мислят ли, че това е грешка? - Някое старо гадже, Ник?
Срещнахме се отдавна, когато отворих в началото.
Тя дойде при мен за сеанс.
Срещата с Тамара събуди спомен.
Нещо, което беше в съзнанието ми през цялото време.
Казах ти да не влизаш отново в "Резервоара".
Мей открадна спомените на Елза, но имаше още едно копие.
Какво откри? - Говорих с Ейвъри.
Още се сърди, че провали разпита й.
Но ми даде информация. Името му е Сайръс Буут.
Сайръс Буут. - Работил е за Светия Джо,
но са се скарали и той е дошъл в Маями.
Доскоро е работил за...
Уолтър Силван. - Да.
Виж това. Слушай.
Не се тревожи, цвете мое. Обичам те.
Винаги ще се грижа за теб. - Този глас ми беше познат.
Не знаех къде съм го чувал, но изведнъж си спомних.
В спомена на Тамара Силван.
Вдовицата на Уолтър. - Беше преди години.
Никога не забравих този глас.
Някой видя ли те? - Не.
Слава Богу. Всички са се побъркали.
Те мислят, че това е грешка. - Слушай.
Не се тревожи, цвете мое. Обичам те.
Винаги ще се грижа за теб.
Казват, че още не се знае, но аз знам, че е момче.
Радваш ли се? Кажи ми, че се радваш.
Бих танцувал от радост.
Няма музика. - Помниш ли песента в нощта,
когато се запознахме? Искам да си я представиш.
Чуваш ли я? - Чувам я, Уолтър.
Уолтър Силван е бил любовникът на Елза и те са имали син.
Уолтър го е искал мъртъв. Знаел е, че умира и е изпратил Буут и Мей.
Не можем да го докажем. Не и с това.
Спомените ти за Елза не могат да бъдат използвани в съда.
Ейвъри не може да ги използва, но аз мога. Ако открия Буут,
ще открия и Мей. - Почакай, Ник.
Сигурен ли си, че наистина познаваше Мей?
Обичаше ли я наистина? - Защо питаш?
Защото знам, че се заслепяваш.
Боли те, защото мислиш, че си влюбен, но не е така.
Тя беше идеал, на който искаше да отдадеш наранената си душа.
Мислиш, че гоня идеал? Поне гоня, а не бягам от нещо.
Какво означава това? - Ти избяга от дъщеря си.
Понякога си гаден кучи син. - Но е вярно, нали?
Ти изостави всичко, което обичаше. Бившият ти, детето ти и работата ти.
Но не и теб. - Може би трябваше.
Аз съм като бутилката, зад която се криеш. По-добре да работиш другаде.
Не говориш сериозно. - Напротив, Уотс.
Това, което имаш с мен, не е живот, а оскъдно препитание.
Може би е по-добре да продължиш напред.
Уволняваш ли ме? - Ще те препоръчам.
Ще ти уредя работа. - Не искам подаянието ти!
Не го правиш за мен, а за теб и твоята проклета мания.
Тя е отговорна за убийството на невинна жена и отвличането на дете
като ме използва. - Тогава иди в полицията.
И двамата знаем, че полицията не я е грижа за подобни случаи.
Моля те. Умолявам те.
Не тръгвай по този път.
Остани тук, в този живот.
Остани тук с мен.
Съжалявам, Уотс.
Трябва да го направя.
Добре, ти направи своя избор.
Надявам се да оцелееш.
Защото следващия път няма да съм там, за да ти спася задника.
Родът Силван и другите земевладелци живеят в сухите райони.
Строят язовири, за да се изолират и насочват водата в околните райони.
Те остават на повърхността като давят всички останали.
Казват, че единствените оцелели от "Титаник" са богатите и плъховете.
Земевладелците са и двете.
Искам да говоря с г-жа Силван за... - Знам много добре за какво.
Закъснявате с един час.
Не сте ли малко висок?
Придържайте се към сценария и си оправете вратовръзката.
Някой видя ли те?
Слава Богу. Всички са се побъркали.
Те мислят, че това е грешка.
Повечето се разкъсват между световете, които обитават.
Истинският свят и този, който се разиграва в ума им.
Богатите оформят света така, че да отговаря на заблудата им.
Помните ли ме? Срещали сме се. Аз съм Ник Банистър.
Моля те, Уолтър.
Казват, че още не се знае, но аз знам, че е момче.
Момчето ви вече порасна.
Трябва да поговорим за Сайръс Буут. Той отговаря за охраната ви. Къде е?
Кажете ми.
Чувам я, Уолтър.
Чувам я. - Стига с тази игра.
Съпругът ви е мъртъв. Елате. - Глупости, ние очакваме бебе.
Кое време е? - Изминаха години, Тамара.
Кога се промених така?
Чували ли сте за момиче на име Елза Карин? Тя и Уолтър имаха афера.
Едно от многото цветя. - Тя беше различна, имаше дете.
Уолтър не обичаше да дели, затова каза на Буут.
Какво? - Да ги убие. И двамата.
Чухте го да казва това? - Мислех, че той ще бъде друг човек.
На младини имаш една представа за бъдещето.
Представяш си го като наредени плочки от домино.
Нямаш никаква представа за нещата, които могат да се случат.
Буут... Той работеше ли с някого?
Имаше една жена.
Някаква курва от Ню Орлиънс.
Къде са те сега?
Тамара, къде са Буут и Мей? - Къде мислиш?
При другите боклуци, които не можеш да изхвърлиш.
Вие сте човекът от разпита. Охрана! - Имам само няколко въпроса.
Той тормози майка ми! - Не я тормозя.
Познавам ви. Вие сте човекът, който помни спомените на всички останали.
Какво да правим с него, госпожо?
Каквото би направил Уолтър с него.
Почакайте! - Радваш се...
Тамара! - Много се радваш...
Съжалявам, приятел. Ще го направя бързо.
Служил ли си? - На два пъти в Персийския залив.
Три пъти. Западната линия.
Следващия път няма да пропусна.
Искам да купя лодката ти.
Малкото, което научих от вдовицата, беше достатъчно.
Има само едно място, където попадат изгубените души на града.
Старите заводи за рециклиране.
За да открия Бут и Мей, трябваше да отида в самия Ад.
Кажи го.
Кажи: "Хора като нас не се влюбват. Ние пропадаме."
И ме докосни тук.
Не мърдай.
Здравей, Мей.
Махай се оттук. Тръгвай!
Упорит си.
Кажи ми къде да я намеря.
Мислеше, че е съдба, нали? - Какво?
Знак от съдбата, когато пееше песента от детството ти.
Но нищо не е случайно с Мей.
Всичко е проучено, внимателно изчислено.
Можеш да я мразиш за това. Но кой си ти, за да я съдиш?
Мей и аз сме от друг свят. Този, който потъна.
Когато се появиха вълните, те отмиха нашите лъжи.
Разкриха света такъв какъвто винаги е бил. Пущинак с едно правило.
Оцеляваш или умираш.
Подобно място е отвъд доброто и злото.
Единственият грях е самозаблудата. Да мислиш, че си по-добър от другите.
Че заслужаваш да стоиш, докато всички останали потъват.
Никога не съм се заблуждавал.
Винаги съм знаел какъв съм.
Знам и ти какъв си.
Къде е тя? - Мислиш, че си някакъв герой.
Къде е тя?!
Ти си просто един бездушен мъж, който търси жена, която да обвинява.
Хайде, застреляй ме. Няма да разбереш какво има в главата ми.
Никога няма да откриеш Мей.
По дяволите.
Разкажи ми история.
История? Каква да бъде?
С щастлив край.
Няма такова нещо като щастлив край.
Всеки край е тъжен. Особено на щастливите истории.
Тогава ми разкажи щастлива история, но до средата.
Хората обичат своите тайни. Мислят, че могат да ги отнесат в гроба.
Не и ти, Буут. Няма да запазиш своите тайни, нито пък нейните.
Мислиш, че искаш отговори, но не искаш.
Ти си заслепен от ярост.
В това има сигурност. Неведението ти е твоята защита.
Защото, когато видиш истинската същност на Мей,
истината... няма да те освободи.
Тя ще те прокълне. Като мен.
Очаква те пътешествие.
Твоята дестинация? Познато място и време.
Изпратиха те в Маями да намериш Мей. Покажи ми момента, когато я откри.
Не се приближавай. - Така ли се посреща стар приятел?
Не те познавам, "приятел". - Но аз те познавам.
Ти си момичето на Светия Джо.
Не знам кой е това. - Джо още си пада по теб.
Особено, след като открадна цялата му бака.
Ти си ченгето, което работеше за него. Изпратил те е да ме върнеш?
Да, но аз сега съм независим изпълнител.
Белезите от Джо ли са? Някой друг също е крал от него.
Ще изглеждам като Мона Лиза, за разлика от теб, ако те предам.
Продадох баката отдавна. - Не съм тук за това.
Имам ново предложение.
Ако не искаш посещение от Джо, съветвам те да сътрудничиш.
Какво искаш да направя? - Това, което правиш най-добре.
С този тип.
Всичко е било постановка. - Разкажи ми за приятеля си.
Ник.
Бака? - Какво искаш да знаеш?
Ханк? По дяволите. - Каквото се сетиш.
Какви жени харесва, каква музика слуша...
Имаше една песен, която си тананикаше в окопите.
Тя е планирала всичко.
Песента.
Обецата.
Дори изгубените ключове са постановка.
Направи го отново!
Ти изпусни ключовете!
Ще го направиш отново. - Бил съм просто една мишена.
Изминаха 3 месеца. - Това отнема време.
Ключът е у партньора му, не мога... - Лъжеш!
Печелиш време!
Защо?
Не ми казвай, че този мухльо е събудил съвестта ти.
Разчувствах се. Но не забравяй...
... че в тази професия съвестта ще те погуби.
Тази синина... Какво се случи?
Искам спомените.
Покажи ми.
Ето ги.
Тя е с онзи земевладелец.
Какво ще правиш с тях?
Ще ги унищожа.
И всички други доказателства.
Какви други доказателства?
Не знаеш ли как стават нещата, Мей?
Богатите не обичат, когато нежелано клонче
изникне от скъпоценното им родословно дърво.
Какво се случи с момчето?
Здравей, Елза.
Съжалявам, познаваме ли се?
Имаме общи приятели.
Как е Фреди? Той тук ли е днес?
За какво ви е Фреди?
Здравей, Фреди.
Може ли да ми кажете за какво става въпрос?
Спала си с погрешния човек.
Не, не. Той ме обичаше.
Каза, че ще се грижи за мен. - Да, той ще се погрижи и за двама ви.
Ти беше първа. Бъди благодарна за това.
Мамо? - Фреди!
Ще ми помогнеш ли, моля? - Мамо?
Спри! Недей, Фреди! - Не се страхувай.
Искам мама! - Какво правиш, по дяволите?
Каквото трябваше да направя от самото начало. Бягай!
Към лодката! Качвай се! Бързо!
Мамо! - Наведи се!
Всичко е наред. - Мамо...
Тя го е спасила.
Тя се е отървала от теб, кучи сине.
Всичко е наред. Ти стъпи накриво.
Поведох те по път, по който не си поемал.
Да опитаме отново.
Боже мой, видял си отново Мей.
Боже мой.
Затворено е!
Досетих се, че ще се върнеш. Смяташе да избягате заедно?
Да си играете на мама и татко?
Ще трябва да убия и двама ви. Да изкараме тук любовника ти.
Ник не знае нищо. Вземи мен. Ще дойда с теб и ще ти кажа всичко.
Моля те, само не го наранявай.
Качвай се в колата.
Обецата. Искала си да я намеря.
Обичам те.
Мей...
Върнала се е.
Заради мен.
Какво й причини?
Да не усложняваме ненужно нещата. Гълтай.
Стига толкова. - Неразредена бака.
Кажи ми къде е момчето.
Скоро баката ще подейства
и ще върне онази Мей, която познавах.
И когато това стане, ще си кажеш всичко.
Ще направиш всичко. Ще предадеш всеки.
Детето... и гаджето ти.
Господи... - Ще ми кажеш всичко, което знаеш.
Кажи ми къде е детето.
Ти знаеш вече.
Знаеш. - Мей?
Казах ти веднъж. Не си ли спомняш?
Помислих, че е мираж насред вълните.
Бяла дървена къща.
Някога тя ме спаси. Може да спаси и Фреди.
За какво говориш? - Мей...
Съжалявам, че не ти казах по-рано.
Но ти сега си тук, нали?
Имаме тази последна възможност. - Да, Мей, тук съм. Точно тук.
Исках да ти кажа толкова много неща.
Но се страхувах.
Ти ме гледаше така, както никой никога не ме е гледал.
Исках да съм тази, която ти виждаше в мен.
Глупаво беше да си мисля, че любовта може да ме спаси.
Хора като нас не се влюбват.
Ние пропадаме в дълбини и мрак.
Но любов?
Любовта е нещото, до което се изкачваме.
Отново и отново ние издърпваме себе си,
протягайки се към нещо по-велико от нас.
С надеждата да се задържим.
Иска ми се да можех да се задържа по-дълго.
Остани, не си отивай.
Обичам те... Ник.
Ник? С кого си мислиш, че говориш?
С мъжа, който ще те убие!
Има само един изход. - Недей.
Не, почакай. - Къде си мислиш, че отиваш?
Мей! - Не, Мей! Не, не!
Не мога да му позволя да намери Фреди. Съжалявам.
Не! Не, не!
Не, не, не!
Мей сгреши, няма да те убия.
Защото да умреш е лесно. Няколко мига страдание и после нищо.
Ти заслужаваш повече от нищо. Заслужаваш да помниш.
Очаква ни пътешествие.
Пътешествие по път, който опита да забравиш, но не можа.
Пътешествие към най-лошия ти страх, към най-голямата ти болка.
Как получи белезите, Буут?
Наричат ги плъховете на небето.
Те са просто гълъби с тъмни крила.
Те са такива, каквито са.
Изрод. Казах на Джо, че не можем да ти имаме доверие.
Прибираш от печалбата. - Разбира се.
Целият град е корумпиран. Щеше да е грехота.
Усещаш ли огъня? Как гори, като в онази нощ.
Но тази нощ никога няма да си отиде. Тя ще продължи до края на живота ти.
Тук свършва пътешествието ти!
Казват, че още не се знае, но аз знам, че е момче.
Не си правете труда да викате охраната. Трябва да поговорим.
Сядай.
Отдавна знаеш за аферата на баща ти, нали така?
Сигурно е голям шок да научиш, че е заченал друго дете?
Не знам за какво говорите. - Разбира се, че знаеш.
Бил е влюбен в Елза. И се е зарекъл да се грижи за нея и сина й.
Винаги ще се грижа за теб. - Той ги е търсил.
За да поправи нещата, преди да умре. - Откри ли я?
Не си искал да делиш наследството и си наел Буут да ги убие.
Глупости. - Майка ти опита да ми каже.
Уолтър не обичаше да дели. - Просто те обърка с баща ти.
Лесно се вижда защо. - Майка се обърква.
Не и за това. Буут го доказа с телефонен разговор.
Аз съм.
Мислех, че заговорничи с жена, която познавах, но грешах.
Не може да е говорил с баща ти.
Баща ти вече е бил мъртъв, а мъртвите не приемат обаждания.
Но ти приемаш.
Трябваше да изхвърлиш телефона си.
Назовете цената си.
Ще имам достатъчно, след като получа наследството.
Съмнявам се. Но полубрат ти, Фреди, ще имам охолен живот.
Фреди... - Да, жив е.
Полицията го взе рано тази сутрин.
Откриха го в бяла дървена къща край брега.
Жив и здрав.
Ченгетата бързо ще разберат какво се е случило. Скоро ще дойдат за теб.
Хайде, направи го.
Няма да позволя да ме хванат. - Между спомените и забвението...
Знам кое изтезание бих избрал.
Не си вършил мръсната си работа. Съмнявам се, че ще започнеш сега.
На три. Представи си го.
Едно, две...
Чувам я, Уолтър.
Чувам я.
Не се тревожете. Баща ви е в добри ръце.
"Резервоара" ще поддържа тялото му с години.
Ще ви дам няколко минути с него. - Благодаря.
Ако мислиш да се запишеш, не можеш да си го позволиш.
Изгорих някого нарочно.
Шегуваш се. Всеки знае, че за това се лежи повече, отколкото за убийство.
Не е шега. - Добре...
Искаш да умреш?
Прокурорът ще го измъкне от мозъка ми. - Това искам.
Какво?
Какво е това? - Спомени на Елза Карин и Сайръс Буут,
човекът, който уби Елза и Мей.
Мей е мъртва?
Съжалявам. - Вземи ги и ги дай на Ейвъри.
Тя ще ме разпита. Ще ме пита за теб.
Разчитам на това.
Съжалявам, Уотс. Бих помолил друг, но се оказа, че нямам друг приятел.
Да.
Иска ми се да бях те уволнил преди много време.
Колко мило.
Сега виждам по-ясно всички неща, които съм пропуснал.
Най-добрите ти моменти не са зад гърба ти, Емили. Те предстоят.
Дъщеря ти...
Намери я.
Има още време.
Говориш така, сякаш няма да те видя повече.
Ще ме видиш. И аз ще те видя.
Винаги си била до мен. Не очаквам това да се промени.
Но първо трябва да чуеш самопризнанието ми.
Добре.
Започна, както знаеш, с връзка изгубени ключове.
Които всъщност не бяха изгубени или дори оставени на погрешно място.
Започна като измама, но се превърна в нещо истинско.
Градът реагира бързо на новината за престъпленията на Силван.
Яростта им срещу земевладелците беше таена твърде дълго.
Стените не можеха да я удържат.
Струйката се превърна в потоп.
Може би този път щеше да промие света.
Така или иначе, аз няма да разбера.
За ролята ми в разобличаването на заговора на Силван
Ейвъри ми издейства сделка.
Не останах на свобода, но...
... получих това, което исках.
Очаква те пътешествие.
Пътешествие в спомените.
Твоята дестинация?
Познато място и време.
За да го достигнеш, трябва само да следваш гласа ми.
Миналото може да преследва човек.
Така казват.
Миналото е само поредица от моменти.
Всеки един... идеален.
Завършен.
Зрънце от огърлицата на времето.
Затворено е. - Съжалявам. Знам, че е късно.
Изгубих ключовете си на път за вкъщи.
Миналото не ни преследва.
То не би ни разпознало.
Ако говорим за призраци,
ние сме тези, които преследват миналото.
Преследваме го, за да го видим отново.
Да видим хората, които ни липсват...
... и усещането с тях.
Сега вече те виждам изцяло.
Тъмнината и светлината ти.
Блещукащи...
... като града по здрач, когато е най-красив.
Разкажи ми история.
История? Каква да бъде?
С щастлив край.
Няма такова нещо като щастлив край.
Всеки край е тъжен. Особено на щастливите истории.
Тогава ми разкажи щастлива история, но до средата.
Бабо?
Той ти липсва, нали?
Това е част от живота.
Без тази тъга...
... не можеш да усетиш щастието.
Преди много време и двамата избрахме своя край.
Той се върна назад, а аз погледнах напред.
Мисля си, че и двамата избрахме най-доброто за себе си.
Докато я прегръщах се сетих за една история.
Трагична, но само, ако стигнеш до края.
Чувала ли си за Орфей и Евридика?
Те били влюбена двойка. До момента, в който Евридика умряла.
Това е ужасна история. - Още не съм стигнал до средата.
Орфей се спуснал в Ада, умолявал дявола да я пусне, докато...
... най-накрая дяволът се съгласил, но при едно условие.
Не трябвало да поглежда назад, докато бягали.
И какво е станало?
Орфей я хванал за ръката...
... и я отвел отново към живота.
И са живели щастливо до края на живота си?
Какъв друг край може да има?
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: dimi123
http://subs.sab.bz/ ®Translator's Heaven