Хванахте ли нещо, господине? - Все още нищо.
Толкова са бързи. - Искаш ли мама да ти покаже как?
Искаш ли?
Храната е готова!
Здравей. - Елате да си вземете.
Идваме!
Какво ще желаеш, Адам? - Мога ли за мен наденица със сланина?
ТОВА, КОЕТО КРИЯТ ОЧИТЕ Й сез. 1, еп. 4 - "Роб"
Ето.
Хайде, изпий ги.
Да видя под езика, моля.
Ще се обадя в 11:30.
Роб, откачи ли? Ако ни хванат, ще ни лепнат още един месец.
На кого му пука? Какво е един месец? Нали кротуваме.
Още 30 дни няма да мога да целуна Дейвид, това е.
Майната ми.
Даже не знам коя си. - Какво значи пък това?
Аз съм си аз. - Нашият живот тук е като нощ и ден.
И какво? - Ами, всичко е на път да се промени.
За теб е добре. За мен, не толкова.
Знам, че не искаш да се прибираш вкъщи.
Но всичко ще бъде по-добре. Защото ти вече си по-добре.
Тук, с теб, ми е по-добре.
Защото сме равни.
Същата храна, същите дрехи..
същите правила, всичко е същото.
Знаеш ли, аз съм наркоман със..
скапано семейство.
Нямам приятели, нямам талант.
Не искам да се връщам към старият си живот.
Понякога си мисля, че никога не съм бил по-щастлив от това да съм тук с теб.
Честно казано, надявах се да ни хванат,
само за да останеш. - Престани.
Трябва да ми обещаеш нещо. - Добре.
Обещай, че ще ми дойдеш на гости.
Не говори глуппости. - Сериозно.
Казваш го, за да утешаваш мен или себе си?
Добре, съжалявам, задник съм. Извинявай.
Добре, обещавам.
Мога ли да ви помогна?
Доктор Фъргюсън вкъщи ли е? Аз съм Антъни, аз..
Може ли да му предадете, че е Антъни. Аз съм негов пациент.
Какво ви има на лицето?
Не бива да си тук, Антъни.
Вие съпругата му ли сте?
Моментът..не е подходящ.
Моля те, тръгвай си. - Чакайте, той тук ли е?
Не мога да говоря с теб. - Добре ли сте?
Той ли ви причини това?
Имате ли нужда от помощ?
Мога да ви помогна. - Благодаря ти.
Много си мил.
Какво е станало с окото ти?
Ударих се в шкафа.
Шкафа? - Недей.
Знам, че изглежда по-зле, отколкото е. Наистина.
Радвам се да го чуя, защото изглежда, сякаш са те фраснали с бата за крикет.
Мислех си..
Можбе би бихме могли да пропуснем фитнеса днес.
Какво става?
Да не би да си се ударила още някъде? - Не.
Честно казано, беше толкова глупаво.
Моля те, не се притеснявай.
Хайде, де, не можем ли просто.. вместо това да отидем в парка?
Може да потичаме.
Разбира се.
Двадесет и пет нагоре.
Двадесет и пет надолу.
След това петдесет нагоре.
Хайде.
Никога повече.
Не знаех какво е чувството, да имаш нормален сън.
Знаех си, че ще можеш да го направиш.
Просто знаех, че ще можеш да контролираш сънищата си.
Откъде знаеше? - Защото сияеш, Луиз.
Точно като Роб.
Познавам хората.
Е..Къде отиде? Къде те отведе вратата ти?
Отидох в къщата на майка ми,
в старата ми стая, легнах в леглото и заспах.
Навсякъде можеш да отидеш. Навсякъде по света.
С когото си пожелаеш.
Просто много исках да спя.
Чувствам се странно да чета за миналото ти написано от някой друг.
Сигурна ли си, че нямаш нищо против?
Беше отдавна.
Знаех, че да го прочетеш ще е по-добре,
отколкото аз да се опитвам да ти обяснявам нещата.
Продължавай да четеш. Трябва.
Мисля, че може би си променила живота ми, Адел.
За какво са приятелите?
Може би един ден и ти ще сториш същото за мен.
Добро утро. - Изпусна цялото представление.
Дойдоха родителите на Хокинс, и сега са в офиса на Шарма,
заедно с д-р Фъргюсън.
С Антъни ли се е случило нещо? - Може би.
Благодаря ви за загрижеността.
Разбира се, че сериозно се отнасяме към такива неща.
Антъни харесва д-р Фъргюсън. Той не би си измислил това.
Няма как да не попитам, какво изобщо е правил Антъни
в дома на д-р Фъргюсън?
Обещавам ви, че ще разберем истината.
Знам, че синът ми има проблеми, но не мисля, че би излъгал.
Не и за такива неща. - Не, не би.
Ще поддържаме връзка. - Много благодаря.
Благодарим ви за отделеното време.
Да ви помогна ли с нещо, д-р Шарма?
Заеми се с обичайните си задължения, Сю. Благодаря ти.
При кого да го насочим?
Знаете, както и всички, че моят професионален
дълг е да разследвам обвинения от този характер.
Да разследвате?
Въпросът е, че пациент се е повил на прага ми.
Това, което може да се е, или да не се е случило в личният ми живот,
няма нищо общо с това. - Все пак, Дейвид,
това са сериозни обвинения.
Какво искате да чуете?
Не съм удрял Адел.
Обадете й се.
Нямам какво да крия. Ще стоя тук, и няма да кажа и дума.
Здравей, скъпи. - Здравей, Адел.
Д-р Шарма е. - О, Дилип. Колко неловко.
Видях номера на офиса и помислих, че е Дейвид.
Малко ми е неудобно, Адел, но..
Един от пациентите на Дейвид, млад мъж на име Антъни Хокинс,
казва, че е видял Дейвид да те удря.
Затова трябва да попитам, съпругът ти удрял ли те e?
Съжалявам,
Знам, че не е смешно, но наистина, Дейвид никога не би го направил.
Наистина имам синина на лицето, но аз съм си виновна.
Имах инцидент в кухнята.
Със сигурност Дейвид ви е казал това. - Да, каза ми.
Подслушваш ли?
Не. Изчаквам. Сметката за газ.
Скапани кол-центрове.
Мисля, че всичко това може да е по моя вина.
Как така?
Антъни наистина дойде пред вратата ни. Не исках да забърквам момчето
в неприятности. Изглеждаше толкова отчаян.
Знаех, че може да има проблеми, идвайки в къщата ни.
Но неговото благополучие не е твоя грижа, Адел.
Не може да ходи където му скимне.
Не. Разбирам.
Но наистина няма от какво да се притеснявате,
освен, може би, от моята непохватност.
Благодаря ви за отделеното време. И пак съжалявам, че трябваше да попитам.
Довиждане.
Е, какво мислиш?
Прекрасни са. Защо не ми каза?
За Антъни Хокинс? - Не исках момчето да има проблеми.
Изглежда, има нужда от теб.
И за какво му е да казва, че.. ме е видял да те удрям?
Ти ми кажи, Дейвид. Ти си психиатърът.
И никога преди не си го срещала? - Не.
Досега не съм го виждала.
А сега ми кажи кои цветя ти харесват най-много, преди да започна да крещя.
Онези.
Къде отиваш?
Здравей. - Здрасти.
Какъв шибан ден.
Трябваше да те видя.
Всеки ден ме виждаш. - Не така.
Не и когато можем да бъдем самите нас.
Едва ли има "нас", нали?
Добре ли си?
Удари ли жена си?
Откъде знаеш за това? - В този офис няма тайни.
Е, да се надяваме да има някакви тайни в този офис.
Удари ли я?
Наистина ли мислиш, че бих могъл да го направя?
Не знам. Всеки път се затваряш, когато се опитвам да те попитам нещо.
Какво да мисля за теб? - Разбира се, че не съм я удрял!
Каза ми, че е ударила лицето си в кухненски шкаф.
Не знам дали това е вярно, но знам, че не съм я удрял.
Аз не вярвам на нея, а ти не вярваш на мен. Майната му.
Щеше ли изобщо да ми кажеш,
ако не бях попитала? - Вероятно, не.
Искаш ли да знаеш защо се затварям?
Защото си единственото хубаво нещо в живота ми,
и затова искам да стоиш встрани от всичко това.
Какво означава това изобщо?
Искаш ли да си замина? - Искам да решиш проблемите си.
Защото ме е грижа за теб.
И това.. "Ние" не ти помага за това, нали?
Още ли обичаш Адел?
Тя обича ли те? - О, тя ме обича.
Каквото и да струва това.
Знаеш ли колко грозно звучи това?
Прибери се вкъщи, Дейвид.
Прибери се вкъщи, и подреди живота си.
И спри да пиеш толкова много.
Едно, две, три, четири, пет..
Храната е готова.
Не бива да си тук.
Обичам Адел, истински.
Всичко в нея.
Не искам да напускам това място.
Ако това значи да напусна и нея.
Тя смята, че д-р Дейвид ще се погрижи за нея.
Не. Тя не разбира хората така, както аз ги разбирам.
През целия си живот, Адел е била защитена.
Но аз знам истината.
Например, какво всъщност се е случило с родителите на Адел.
Наистина ли Дейвид случайно е минавал посред нощ, за да я спаси?
Изглежда ми доста удобно, мамка му.
Но Адел се заблуждава, ако си мисли, че ще забравя за нея.
Ще се грижа за нея, защото и за миг не вярвам, че Дейвид ще го стори.
Съжалявам..за снощи.
Не биваше да изливам върху теб всичко това.
Луиз, почакай. Моля те.
Наистина ме е грижа..за теб.
Мисля..
През цялото време мисля за теб. Не мога да се сдържа.
Все едно водя отделен живот с теб в главата си..
И тези мисли не ме оставят да заспя през нощта.
Как да бъда с теб. Свободно и чисто.
Знам, че не разбираш какво се случва с мен.
Но има нещо, което трябва сам да подредя.
И знам, че наистина е несправедливо, и ти не ми дължиш нищо. Но..
Влюбвам се в теб.
О, Дейвид.
Това не е честно. - Истина е.
И какво да правя с нея?
Не мога да оправя живота ти вместо теб.
Ще го оправя. Наистина.
Здравей, Ема.
Здравейте, госпожо Фъргюсън.
Бързам, но бих искала да извадя дългосрочна премиум-карта
на моята приятелка Луиз Барнсли.
Можеш ли да я извадиш, и после да ми се обадиш да ми кажеш цената?
Разбира се. - Обади ми се по всяко време след 6.
След 6, няма проблем.
Здравей, Антъни.
Вече не мога да го виждам, Д-р Фъргюсън,
заради това, което казах. - Ти постъпи смело, Антъни.
Много съм благодарна.
На съпругът ви няма да му хареса.
Не ме интересува какво мисли.
И теб не трябва да те интересува.
Той те изостави.
Намери ли ми?
Да.
Знам и други неща.. за него.
Но.. няма да ви харесат.
Защо не ми разкажеш повече за това?
Мамка му.
Двадесет и осем, господине.
Остави. - Много благодаря.
Боже!
Огромно е!
Това е пра-пра-пра-пра-леля ми Адел.
На нея съм кръстена. - Виждам защо. Прилича на теб.
Била е лудо влюбена в съпруга си,
но той й изневерил с някои от прислугата,
и изведнъж умрял от инфаркт.
Но е прекарала много време сред блатата, и легендата гласи, че
една вещица я е научила на заклинание как да спре сърцето му.
Адел,
тази шибана рамка струва повече от цял апартамент в Ейлса.
Ако я продам, ще мога да се друсам до края на живота си.
А това е..трапезарията.
Когато бях малка, обичах да стоя тук,
и да гледам как слугите косят тревата.
Скъпа, трябва да поговорим с прислугата,
По целия кристал има отпечатъци от пръсти.
Да я уволним ли? - Да. И бих желал да вечерям в 19.00
Печен фазан.
Това беше тяхната стая.
Дори не са се събудили.
Хайде. Да се махаме оттук.
Смърди.
Този килим е невероятен. - От мечка е.
Да не си се напушила?
Има ли изобщо мечки в Шотландия? - Вече не.
Благодарение на семейството ти.
Донесе ли още нещо?
Да.
Опита ли въобще да спреш? - Не искам.
Не може да ги внасяш в къщата.
Трябва да ги скрием, преди да дойде Дейвид.
Почакай.. Той..ще дойде тук?
В събота. След учебната седмица.
Не ми каза за това.
Не мога да бъда само твоя завинаги.
Може би не.
Но искам да ти задам един важен въпрос.
Добре. - Какво е, да си толкова богата..
..и толкова хубава, мамка му?
Самотно е. - Добре, ами..
Мога да се сменя с теб.
Бих дал лявата си топка, за да нямам приятели, а да имам тази къща.
Ало. - Здравейте, г-н Фъргюсън ли е?
Да, Дейвид Фъргюсън. - Здравейте, обажда се Ема от фитнеса.
Исках да потвърдя премиум-абонамента за Луиз Барнсли.
Извинете..
За кого искате да потвърдите премиум-абонамента?
Луиз Барнсли. По молба на Адел Фъргюсън.
Ало? Г-н Фъргюсън?
Кой беше?
Къде е телефона ти?
Телефона ти.
Кой е?
Аз съм. Отвори.
Здравей.
Какво..
Какво става?
Ти и Адел.
През цялото време. И нищо не каза!
Не знаех как да ти го кажа.
Не беше нарочно. Случайно се блъснах в нея, до училището на Адам.
Искаше да пием кафе. Не можех да й откажа!
Просто се случи. - Не се ли сети да й кажеш,
че работим заедно?! Не се ли сети да говорите за това?!
Ти си луда, мамка му, нали? - Не съм луда!
Наистина ли? Ако питаш мен, много ми приличаш на луда!
Майната ти, Дейвид! Знаеш ли какво?
Не исках да й ставам приятелка. Не исках!
Но тя беше толкова самотна, съжалих я, и..
Аз съм единствената й приятелка. Единствената. Защо е така?
Само веднъж се засякохме в бара, така че не видях никакъв проблем,
и после се превърна в нещо повече. Ние се превърнахме в нещо повече.
Голяма каша е. Знам.
О, Боже. Толкова много шибани лъжи.
Не, не съм лъгала. Просто не ти казах.
Мислех, че мога да ти се доверя. - С твоите извънбрачни връзки?
С тях ли? За какво наистина се притесняваш, Дейвид?
Че ще й помогна да си върне живота ли? Или да й кажа да ти каже
да ходиш на майната си, следващият път когато й позвъниш, за да я провериш?
Какво ти каза тя за мен? - О, нищо всъщност, освен че те обича.
Но и аз имам очи. Виждам как й бъркаш в мозъка.
Колко я е страх от теб, мамка му.
Наистина мислиш толкова лошо за мен, нали?
В момента мисля толкова лошо за самата себе си.
Заради теб станах всичко, което мразя.
Искаш да се чувствам виновна, че сме приятелки с Адел?
Заради теб се чувствам виновна.
Че се влюбих в теб.
Отнесох се с нея така, както се отнасяха с мен.
Адел? Адел не е сторила нищо лошо.
Нито за секунда недей да мислиш, че можеш да разбереш брака ми.
От какво те е страх, Дейвид? Че знам нещо, което не трябва?
Какво точно мислиш, че знаеш?
Знам, че притежаваш всичките й пари.
Уволнена си.
Какво? - Утре..
предай предизвестието си на д-р Шарма.
Не ми пука каква причина ще изтъкнеш.. - Дейвид.
Ще измислиш нещо. Лесно ще ти е.
И ако мислиш да му разкажеш за нас..
Ще му покажа това.
Стой далеч от мен.
И от Адел.
Ние не те засягаме.
Разбра ли?
И както казах, много съжалявам..
че не ви предупредих по-рано, но..
имам много спешен семеен проблем, който трябва да реша.
Много съжалявам, Луиз.
С какво мога да ти помогна?
С нищо. - Е, ако имаш нужда да поговорим..
или от нещо друго, трябва да обещаеш да се обадиш на мен,
или на д-р Фъргюсън. Нали, Дейвид?
Разбира се. - За абсолютно всичко. И нека просто..
да го наречем промеждутък Става ли?
Моля? - Засега ще вземем човек
на временна работа, и след месец ще ти се обадя,
за да разбера дали си променила решението си. Става ли?
Прекалено си добра, скъпа моя.
Не мога така лесно да те пусна.
Нали? - Съжалявам.
О, скъпа.
Сигурна ли си, че не искаш да ми кажеш какво става?
Ще ми липсваш.
Наистина.
Всичко хубаво ти пожелавам, Луиз.
Какво се е случило? Ще ми кажеш ли?
Луиз.
Ехо?
Адел?
Адел! Адел!
Мамка му!
Адел. Хей. Хей!
Адел?
О, слава Богу. Адел?
Адел? Събуди се. Хайде. Събуди се. Хайде!
Мамка му. По дяволите.
Луиз!
Вир вода си. - Да, аз..Аз..
Не отваряше вратата. Видях те през прозореца и си помислих..
Трябва ти хавлия.
Не мърдай.
Боже. Помислих, че си мъртва.
Защо си тук?
Точно сега това няма значение.
Нека ти налея малко кафе.
Дръж се за мен, хайде.
Не мога да повярвам, че Дейвид те е уволнил.
Съжалявам.
Защо просто не му каза, че си ми обещала да не казваш нищо?
Защото ти казах, че няма да му казавам.
Запазила си тайната ни.
Ще говоря с него. Ще му обясня.
Не бих се върнала вече, дори и да ме моли.
Знам, че мислиш, че Дейвид е светец, но..
има някои неща, което трябва да знаеш.
Има още една причина Дейвид да ме уволни.
С него бяхме..
Извинявай, какво?
Какви хапчета пиеш?
Къде са, Адел?
Там ли?
Дейвид ли ти ги изписа?
Да. Против безпокойство.
Това са силни невролептици и успокоителни.
От колко време те кара да ги пиеш?
Отдавна.
Не винаги ги пия.
Понякога ме гледа, и тогава нямам избор.
Като тази сутрин.
Не винаги беше така.
Кога започна?
След Брайтън.
Какво се е случило в Брайтън?
Той имаше връзка.
Мариан.
Тя държеше малко кафене зад ъгъла на кабинета му.
"Уютното кафене", както го наричаше тя.
Уютно. Беше почти такова.
Кога беше това? - Точно преди да се преместим тук.
В тази къща трябваше да започнем начисто.
Дотук със започването.
Защо не го напусна, Адел?
Не е толкова просто.
Дори и да исках,
поради проблемите ми, миналото ми..
Има досие за мен.
Всичко, което му е нужно, да ме накара да изглеждам луда.
Това е застраховката му.
Той е психиатърът.
Аз съм просто "лудата съпруга".
Знам, че не е така. - Не мога повече да те намесвам.
Не е честно. И не бива да знае, че си била тук.
Не е нужно да става така.
Може би съм луда.
Защото просто искам Дейвид пак да ме обича.
Както преди.
Или може би.. трябва да отчетеш факта..
че Дейвид не е човекът, който мислиш, че е.
Винаги се боях от това, когато бях дете.
Толкова много пъти ме предупреждаваха да не се доближавам,
че си представях, че там долу има някакво чудовище,
което се опитва да излезе.
Дори не можеш да видиш дъното.
Усещаш колко е студено там долу.
Зловещо е.
Когато бях в Уестлъндс, сънувах, че напълвам кладенеца
със сълзите на тъгата.
Помогна ли ти? - Малко.
Но когато се събудиш, сънищата изчезват и оставаш в реалността.
Иска ми се да ти помогна.
Ти помагаш. С присъствието си.
Толкова много означава, че дойде.
Харесва ми това място.
Бих останал завинаги, ако можех.
Може би шях да пазя чудовищата да не излязат.
Влизай, Дейвид. Не ставай глупав.
Сигурна ли си, че не знаеше коя е Луиз, когато я срещна?
Как бих могла да знам?
Всички живеем в района. Случва се. - Често.
Какво? - Много често се случва.
Твърде много случайности, Адел. - Такъв е животът.
Нещата се случват, и ти преминаваш през тях и продължаваш напред.
Трябва да продължиш.
Ако се притесняваш за всички неща в миналото,
които не можеш да промениш, това ще те побърка.
А за теб, това е нищо. - Не е вярно.
За мен това беше моментът, в който наистина знаех колко много ме обичаше.
Това не е тъжен спомен.
Никой не знае.
Никой никога няма да разбере.
Може би трябва да разберат.
Погледни ни. - Не можеш да го забравиш.
Позволяваш му да ни унищожи.
Няма да помогне, Дейвид.
Вярвай ми.
Ще направя чай от мента.
Ще ти помогне да заспиш.
Ще оправя нещата, Дейвид.
Ще видиш.
Превод: Alex Bell Редакция и Синхронизация: Harry