Наистина е много вкусно.
Сигурно виждате другата страна на Дейвид, която аз никога не виждам.
Стига, де, чинийо. Какъв е като шеф?
Само седмица мина, така че не е като да го познавам.
Но е...
приятен, професионалист е, и пациентите изглежда го харесват.
Радвам се да го чуя.
Ами вие с какво се занимавате?
Всъщност, никога не съм работила.
Освен, че около пет минути работих като продавачка в магазин за цветя.
Имаме пари, така че..
Мислех, че ще имаме деца, но не се случи.
Все още не, така или иначе.
Имате ли приятели в Лондон? - Не точно.
Запознах се с всичките партньори и техните съпрузи. Приятни са, но..
По-възрастни са от мен и, ако трябва да бъда честна, леко високомерни..
Макар че..О, Боже, сигурно ги познаваш всички.
Всички са малко високомерни.
Но сега срещнах теб! Знам, че имаш син и работа.
Съпруг, предполагам? - Не, разведена съм.
От три години вече.
Само аз и Адам. Той е почти на осем.
Никой нов мъж на хоризонта?
Съжалявам. Не е моя работа.
Какво се е случило?
Миналата вечер се ударих на терасата.
Сомнамбулизъм.
Често ли ходиш на сън?
Достатъчно често.
Сънувам кошмари. Голям трън в гащите ми.
Какво сънуваш?
Страшни неща.
Сигурно си мислите, че съм луда.
Всъщност, просто си мислех колко е хубаво..
да разговарям с някой като теб.
Искрена си. - Не съм сигурна в това.
Извинявай.
Здравей.
Добре ли си? - Да, добре съм.
Къде си? - Търся мостри за боя.
Реших да изпия едно кафе.
С някого ли си? - Не, сама съм.
Има доста хора.
Добре. Ще се обадя в 14:30.
Вкъщи ли ще си тогава? - Да.
Дотогава ще се прибера. - Добре.
Ще се чуем тогава. - Добре.
Чао. Обичам те.
Беше Дейвид.
Откога имате този телефон?
Доста е старомоден.
Върши работа.
Хайде да си разменим номерата.
Да.
Страхотно!
Наистина трябва да тръгвам, Адел.
Беше ми приятно да се запознаем.
Следващият път ще се опитам да не те събарям.
Луиз.
Ще ти прозвучи глупаво..
но бих предпочела да не споменаваш на Дейвид, че сме пили кафе.
Най-лесно ще е, ако изобщо не споменаваш, че сме се запознали.
Защо? - Не обича да смесва професионалният
и личният живот.
А ние момичетата имаме нужда от някои неща само за нас, нали?
Нищо няма да кажа.
Ще се видим, Адел. - Да. Наистина се надявам.
Това съм аз!
Мамка му.
ТОВА, КОЕТО КРИЯТ ОЧИТЕ Й сез. 1, еп. 2 - "Ярки Сънища"
Дейвид е на телефона!
Адел!
Дейвид е на телефона!
Бихте ли слезли от това проклето дърво,
преди да се случи нещо и да ни уволнят всички?
Лошо е за застраховката, ако клиентите умрат при падане, нали, Марджори?
Робърт! - Малко лекенце такова!
Роб, свали ме долу.
Благодаря, Мардж.
Влюбена е в това момче. Без съмнение.
Такъв негодник като теб няма шанс.
Е, ти най-добре знаеш, нали, Марджъри?
Кога за последен път, някой доста отчаян пръч
е обслужвал тлъстият ти дрът задник?
Веднага се върни тук! - И още нещо, Мардж..
Между другото си падам по чепове. Големи, дебели, пулсиращи чепове!
Робърт! - Не.
Не, това е Марджъри.
Взех да се притеснявам, че ще избягаш, или нещо подобно.
Къде бих избягала оттук?
Звучиш по-добре. Не съм те чувал да се смееш от твърде дълго време.
Да, така мисля.
Запознах се с един приятел. Казва се Роб.
Много е забавен. Заедно се присмиваме на останалите.
Мисля, че компанията му ми помага. Мисля, че си помагаме един на друг.
Трябва ли да се притеснявам за този Роб?
Не.
Обичам те.
Трябва да се запознаеш с него някой ден. Мисля, че и той ще те хареса.
Ало?
Аз съм.
Не ми се обади на мобилния.
Проверяваш дали наистина съм вкъщи?
Е, ти сама каза, че ще си.
Да не дава Господ да съм спонтанна.
Не става дума за това, нали?
Шегувам се, Дейвид. Просто шега.
Ще се прибера вкъщи късно.
Имам среща с няколко благотворителни организации
за работата с наркозависимите в общността.
Някога чудил ли си се какво те мислят за това?
Кой? - Наркоманите, за твоите визити.
Какво имаш предвид? - Наистина ли искат да спрат дрогата?
Може би им харесва да се друсат.
Е, тогава, през всичките тези години, съм си губил времето, нали?
Ще се видим довечера. - Ще те чакам.
Обичам те.
"Ощипвам се и казвам, "Буден съм."
един път на час. Поглеждам ръцете си,
броя пръстите си.
Поглеждам часовника.
- Погледждам.. "- Поглеждам встрани, после назад.
Оставам спокоен и съсредоточен.
Помислям за врата.
Какъв е този часовник?
На Дейвид е. Подарих му го, но той не може да го носи в момента.
Затова иска да го нося, докато не изляза оттук.
Изглежда скъп. - Беше.
Богата съм, не помниш ли?
Не те ли притеснява, че Дейвид е твърде стар за теб?
Не - Да, но той е в университета,
а ти си тук.
Просто не искам да те виждам наранена.
Не всички са предатели, Роб. Можеш да се довериш на хората.
Трябва. Иначе, какъв е смисъла?
Наистина го обичаш..
Да.
И той ме обича.
Какво е усещането?
Кое от двете?
И двете.
Адел?
Адел, тук ли си? - Горе съм!
Ела да видиш.
Какво мислиш?
Защо си сторила това?
Хайде. - Идвам. Не ме дърпай!
Добре, лек ден. Ще се видим по-късно, нали?
Добре. - Дай целувка.
Чао.
Здравей, Сю. - Здравей.
Някой е станал нагоре със задника тази сутрин.
Беше дошъл преди мен.
Дори не каза добро утро. Грубиян нещастен.
Но..Шотландците са известни с това, нали?
Скръндзи са, нали? - И нещастни.
Всички си имаме кофти дни, Сю. - Което не значи,
че трябва да ги споделяме. Искаш ли чай?
Бих изпила един.
Трябва ли ти нещо?
Само ви донесох документите за 10:30. - Сложи ги на бюрото.
Остави това.
И, може ли следващият път да почукаш?
Всъщност, почуках. Но следващият път ще чакам докато ме извикате.
Казах ти.
Шотландци. Лесно се палят, нали?
Така се оказва. - Мда.
Ако утре не работиш, искаш ли да отидем до фитнеса?
Мога да ти взема пропуск за деня. А, Адел съм, между другото.
Разбира се, но никак не съм във форма, така че не ми се смей.
Доктор Фъргюсън ще ви приеме след малко.
Много ви благодаря.
Хей, не искам да го правя.
Вижте, не съм някакъв шибан наркоман, ясно ли ви е?
Антъни, моля те. - Може би тя ще ме изслуша.
Ще ме изслушате ли?
Аз.. - Боже..Все едно съм невидим, мамка му
Ехо, можете ли да ме видите? - Боя се, че ще трябва
да говорите по-тихо. - Така ли, или какво?
Извинявай, Луиз. Благодаря ти.
Здравей, Антъни. Аз съм д-р Фъргюсън.
Родителите ти могат да изчакат тук. - Не, няма да го направя.
Само за един час.
С какво може да ти навреди?
И това ще те предпази от затвора.
Седнете. - Мога ли да ви предложа нещо?
Може би чаша чай?
Би било хубаво. И двамата го пием с мляко. Без захар
Ще се видим по-късно през седмицата. - Добре.
Това е процес, Антъни. Направихме първата стъпка.
Приключихме за днес. - Благодаря, д-р Фъргюсън.
Добре ли си, скъпи? - Да.
Предполагам. - Хайде.
Луиз.. Записах Антъни Хокинс за петък.
Същия час, 3:45.
Трябва ли да таксувам за допълнителния половин час, който имаше днес?
Не. Не, това беше моя грешка.
Не исках да го прекъсвам, когато започна да говори.
Знам какво би казал д-р Шарма за това.
Ще премълча, ако и вие премълчите.
Мамо!
То идва!
Какво сънуваш?
Дейвид?
Лек последен ден, скъпи. - Добре, чао.
Чао! Обичам те.
Здравей. - Добро утро.
Добро утро.
Хубав апартамент. - А, не съм много сигурна.
Трябваше да го видиш по-рано. Като след взрив.
Усеща се домашен уют. Щастие.
Аз ще.. Ще отида да си взема..нещата си.
Не бързай.
Искаш ли нещо?
Не, добре съм си.
Чай? Кафе?
Не, благодаря. - Не се притеснявай, ако искаш нещо.
Нямам търпение да отидем на фитнес. - Ще има да се смееш.
Вярвай ми. - Обещавам да не го правя.
Мисля, че ще се подмокря!
Още само десет секунди!
Ще се справиш!
По дяволите. О, Боже.
Утре всичко ще ме боли.
Още не мога да си поема дъх.
Каза, че няма да се смееш. - Да, исках, но беше невъзможно
да не го направя. - Е, такава съм си. Пълна комичка.
Това е като всичко друго. Само тренираш и полагаш усилия.
За нула време ще влезеш във форма. - Така говориш, сякаш пак ще дойда.
Бих искала да имам редовна приятелка във фитнеса.
Можеш да идваш с мен, когато не си на работа.
Хайде. Ще ти покажа уредите с тежести.
Ей това мога цял ден да го правя.
Казвам ти. Тази година не съм имала такава почивка.
Имаш поне месец свобода.
Знам, но без Адам ще бъде много странно.
Знам го. Вече се чувствам малко самотна, макар и да заминава
чак утре следобед. Мамка му! - Какво има?
Щях да искам почивен ден, за да мога да го прекарам с него, и забравих!
Обади се и кажи, че си болна.
Трябва ли да даваш такъв съвет на персонала на съпруга си?
Ти си ми приятелка.
Освен това е само за един ден.
На тях нищо няма да им стане, а за теб е важно.
Може би така и ще сторя.
Откога сте женени?
От десет години. Бях на 18.
Не си губила време.
Родителите му държаха ферма до нашето имение.
"Имение", като.. селско имение?
Казах ти, че имаме пари.
Той ми спаси живота.
Дейвид.
Буквално, или метафорично ли говорим? - Буквално.
В нощта, когато родителите ми умряха.
Какво?
Много съжалявам. - В къщата ми имаше пожар. Бях на 17.
Дейвид нахлу, и ме извлече от там.
Получи лоши изгаряния. Имах късмет.
Къщата ни беше доста голяма и аз спах в крилото далеч от родителите ми.
Огънят бе започнал близо до тях и..
Нямаха никакъв шанс.
Какво е правил там Дейвид посред нощ?
Промъкна се да ме види.
Добре съм. Не се притеснявай за мен. По-корава съм, отколкото изглеждам.
Хайде да хапнем по една салата в кафенето.
Имаш ли време? - Имам време за пица.
Или сандвич. Същото е, нали?
Пак е салата между две филийки хляб.
И ако поразмисля, защото често правя така,
излиза, че пицата е просто салата върху малко хляб.
И да зачеркнем цялата работа, която току-що свършихме?
Каза момичето, което яде торта вместо хляб?
Хвана ме. Справедливо.
Добре ли си? - Да.
Загубих представа за времето.
Да обядваме в моята къща. Мога да сготвя нещо.
И можем да седнем в градината. - Аз..Аз не..
Ще те закарам у вас след това. Моля те.
Еха.
Влизай.
Добре.
Това място е.. разкошно.
Благодаря ти.
Мамка му.
За къде бързаш, все пак?
Знам, че ще прозвучи глупаво, но е заради Дейвид.
Притеснява се, ако не отговоря, когато звъни.
Откъде знаеш кога ще звънне?
Защото всеки ден се обажда по едно и също време всеки ден.
Защо не се обади на мобилния ти?
Той..звъни на стационарния, за да е сигурен, че си тук?
Не е така, както изглежда.
Само минута.
Здравей скъпи.
Тъкмо се върнах от фитнеса.
Беше добре, благодаря.
Не, не. Просто..
Ще се видим довечера. Обичам те.
Е, хайде да хапваме.
Имам нещо за теб.
За кошмарите ти.
Спомена ги в кафенето онзи ден. Ходила ли си на лекар за този проблем?
Когато бях малка.
Но..Ми казаха, че ще го надрасна.
В крайна сметка, просто свикнах с тях.
Гаджетата, обаче, така и не не свикнаха.
И когато се опитваха да ме събудят, ги удрях, и избухвах в сълзи.
Това убива цялата страст.
Да. Тогава лекарят каза, че не може да са били кошмари, защото ги помня.
И просто свикнах с тях.
Човек свиква, нали?
Грешал е.
Какво? - За това, че помниш кошмарите.
Рядко е, но се случва.
И аз ги имах... И аз също ги помня.
Ти и аз.. Ние сме специални, Луиз.
Трябва да се научиш да контролираш сънищата си.
Сериозно?
Когато бях по-млада, сънувах ужасни кошмари.
Всичко, което ти трябва, за да ги спреш, е тук.
То е като фитнес залата. Ако полагаш усилия,
можеш да се научиш да избираш какво да сънуваш.
Но методът работи само, ако освободиш мислите си.
Че не всичко се свежда до това..
което виждаме.
Можеш ли да го направиш?
Сега си мислиш, че съм някаква откачалка от ерата на Ню Ейдж.
Не, не. Не мисля така.
Години след смъртта на майка ми,
бях глупава, но знаеш ли, аз..
Отидох при врачка.
Една моя приятелка ми я препоръча,
и така, един ден просто..
ми стана много зле от това колко много ми липсваше майка ми.
И отидох. Беше една дребна жена, която живееше в къща в Стокуел.
Без никакви кристални топки, или чаени листа и..
Тя просто..
знаеше нещата.
Нищо друго не й казах, освен първото си име.
Но имаше подробности.
Нещата, които ми каза
се отнасяха само за мен.
Неща, които само аз и майка ми знаехме.
Каза ми, че мама е добре.
Че вече не я боли.
Знаех, че тази жена видя майка ми.
Някак си.
Не знам защо ти казах всичко това.
Ще ти помогне.
Обещавам.
Благодаря ти.
Вземаме това. Това също.
О, бинокълът.
Еха. Шнорхел.
Отивам във Франция..
Хей. - Отивам..Здравей, мамо.
Купих ти нова четка за зъби, и нов бански.
Готини са, мамо. - Харесват ли ти?
Много.
Ето. - Много добре опакова багажа.
Татко е! Татко е!
Хей, ето го и него. - Татко!
Готов ли си да тръгваш? - Да, мога ли да взема това?
Вземи една играчка за самолета. В къщата на плажа има всичко.
Хайде, трябва да отидем да вземем Лиза.
Чудесно ще си прекарате.
Ще се оправим, Лу.
Да тръгваме. - Първо прегърни майка си.
Толкова много ще ми липсваш. - И ти ще ми липсваш, мамо.
Добре. Чао. - Чао, мамо.
Хайде. - Ще ходя на плаж и ще плувам!
До скоро.
"Ощипвам се, и казвам, "Буден съм", един път на час.
Поглеждам ръцете си, броя пръстите си...
Поглеждам часовника.
Поглеждам встрани, после назад.
Оставам спокоен и съсредоточен.
Помислям за врата."
Кой си пък ти, Робърт?
"Два дни броя пръстите си, и гледам часовника,
Продължавах да се щипя.. и нищо.
Но нямам търпение. Никога не съм имал.
Особено тук.
А Кошмарите само се влошават.
Всеки път, когато затворя очи..
Това място не ми помага
Всички са тъпи. Всички са предвидими.
Всички мислят само за себе си.
Дори и аз. Но не Адел.
Адел е много красива. Отвътре и отвън.
Има да се справя със собствените си проблеми,
но всичко, което иска, е да помогне на мен.
Да ме избави от шибаните ми мръсни кошмари,
Въпреки че всичко изглежда толкова глупаво,
ще продължа да го правя, заради Адел.
Наистина, бих сторил всичко, което ми казва.
Разбира се, щом написах това, тя никога не бива да вижда
този дневник. Но ние сме приятели.."
По дяволите.
О, това си ти.
Веднъж ти казах това. Помниш ли?
Когато за първи път те видях в кабинета ми.
Да, да.
Да, обадила си се, че си болна.. Минавах от тук, и си помислих..
да те нагледам.
Но май изглежда, че си добре.
Болеше ме главата.
Тази сутрин ме убиваше, но сега се чувствам по-добре.
Добре. Добре. Това е добре.
Всъщност, излъгах. Аз..
Исках да прекарам този ден със сина ми, преди да замине за Франция,
Исках по-рано да попитам, но..
Държах се като идиот.
Да, малко.
Искаш ли да влезеш?
Извинявай, че излъгах. Не очаквам да ми платят болничен.
И ще се радвам да не ме уволниш.
Не се притеснявай за това.
Да ти налея ли?
Това е "Пино Гриджо". - Звучи добре.
Добре.
Харесва ми апартамента ти.
Благодаря.
Заповядай. - Благодаря.
Сядай.
Наистина ли само минаваше?
Не.
Не. Помислих, че заради мен не дойде на работа.
Защото се държах гадно с теб. Казаха ми, че никога не се разболяваш..
Аз.. Не искам да има..
Не искам да сме.. - Добър събеседник си, Дейвид.
Нали?
Не искам да се прибирам вкъщи.
Разхождах се наоколо и.. Без да искам се озовах тук.
Знаеш ли, чудех се дали съдбата ни...
Събра в този бар. - Мисля, че беше просто лош късмет.
Така ли смяташ? - Като се има предвид всичко,
не ми провървя твърде, нали?
Най-накрая среща мъж, който мисля, че мога наистина да харесам,
и се оказва, че е женен.
Значи ме хареса?
Ах тези мъже и проклетото им его. Целунах те, нали?
От векове никого не съм целувала.
Наистина се посмяхме, нали?
Хората трябва да умеят да се разсмиват един друг.
Винаги трябва да имам място за това.
Каквото и да се случи.
От колко време сте заедно.. с жена ти?
От дълго време.
Цяла вечност, всъщност. - Много е красива.
Да, така е.
От много време не сме..
се смяли.
Непрекъснато мисля за теб.
Това не е честно, Дейвид.
Знам.
Трябва да се прибираш вкъщи.
Луиз..
Чао.
Прецака ме, нали?
Съжалявам. Това беше..гадно.
За това трябват двама, нали? - Няма за какво да се извиняваш.
Трябва да тръгвам. - Какво си мислехме?
Предполагам, че не мислехме.
Не се притеснявай. Това няма да се отрази на работата.
Благодаря ти.
Нещата трябва да останат извън офиса.
Да, определено.
Неща като чукане. Такива неща.
Стига, Дейвид.
Всичко е наред.
Лека нощ, Луиз.
Чао.
Превод: Alex Bell Редакция и Синхронизация: Harry