Мисля, че Дейвид е убил Роб.
Какво се е случило в Брайтън? - Имаше любовна афера.
Мариан.
Беше собственичка на малко кафе, на ъгъла до офиса му.
Благодаря ви.
Добро утро. - Да, добро утро.
Вие ли сте Мариан? - Да, освен ако не сте тук за цените,
или нещо друго, в който случай, никога не съм чувала за нея.
Ами..наистина трябва да говоря с вас за Дейвид Фъргюсън и Адел.
Мисля, че сте ги познавала.
Извинете. Коя сте вие, мога ли да попитам?
Никоя официално.. просто наистина искам
да ви задам някои въпроси, и виждам по лицето ви,
че съм на правилното място.
Нямам какво да кажа за тях.
Моля ви?
Наистина е много важно. Изминах доста път, и..
ТОВА, КОЕТО КРИЯТ ОЧИТЕ Й сез. 1, еп. 6 - "Това, Което Крият Очите Й"
Никога не е имало нищо в цялата тази работа. М/у Дейвид и мен.
Поначало той беше твърде млад за мен.
Идваше рано, сядаше до прозореца, пиеше си кафето..
Винаги съм си мислела, че изглеждаше тъжен.
Както и да е..започна да идва редовно, и, знаеш, човек свиква с хората,
започва да си говори, а и той беше очарователен и забавен.
Може да бъде такъв.
Тя също идваше тук. По онова време не знаех, че това беше тя.
Никога не казваше нищо.
Просто си пиеше ментовият чай, и изучаваше кафенето.
Един ден казах на Дейвид, че изглежда нещастен.
Трудно е да не ти пука за него. - Да.
Попита ме възможно ли е да знаеш всичко за някого,
и все пак да си сляп за това, кой е той всъщност.
Казах, че сигурно е възможно, инак не бих останала със задника си съпруг
толкова дълго. И после му казах, че никой не трябва
сам да се прави нещастен, само за да угоди на някой друг.
И тогава се появи тя.
Стой настрана от брака ми.
Нямам нищо общо с.. - Не можеш да го имаш.
Дейвид принадлежи на мен. - Слушай, имаш грешна представа..
Не, нямам. Ти имаш.
Спри да говориш с него. Престани да го караш да те харесва.
Няма нужда от съвета ти.
Знам какво му говориш. Знам го.
Мисля, че вече трябва да си тръгваш. - Трябва да ни оставиш намира,
и да престанеш да влошаваш нещата. - За коя се мислиш?
Знам ти коя си.
Нещастна дърта никаквица, само с котка за компания.
Дейвид се появи, и се държеше така, сякаш нищо не беше по-различно.
Все още ми говореше колко бил нещастен, и..
ами, по онова време вече бях вбесена, и си помислих, "майната му".
Казах на Дейвид, че ако е нещастен, тогава трябва да я напусне.
Какво се случи?
Чарли?
Пис-пис?
Чарли?
Боже мой!
КУРВА
Господи.
Чарли. Едва не ми докара инфаркт.
Тихо, тихо. Всичко е наред.
Здравей, Мариан.
Била ли си в къщата ми, кучко такава? Ти ли..
Сигурно е страшничко.. да живееш сама.
Защото ако някой иска да влезе, винаги може да намери начин.
И ако нещо ти се случи,
кой ще храни котката?
Мисля, че това може да е твое.
Трябваше да се обадя на полицията.. но първо се обадих на Дейвид..
и той ме разубеди да повдигам обвинения.
Първо ме умоляваше, каза, че ще се изнесат,
и няма да се налага да ги виждам отново. И когато това не проработи,
каза, че ще е моята дума срещу неговата.
Обаче не беше само това.
Той беше уплашен.
Но когато му разказах, направо беше шокиран.
Ужасен, да, но не и изненадан.
Всъщност, мисля че беше облекчен, че бяха само дрехите ми.
Благодаря ви, за това.
Трябваше да го знам. - Да.
Както и да сте се замесила с тях, махайте се възможно най-бързо.
Има нещо много сбъркано при тях.
Номера с картофите е, да ги пуснеш във врящата вода,
и тогава можеш да чуеш как картофите пищят!
След десет минути ще ги извадим, и после ще ги изпечем.
И, кажете ми, мосю шеф..
..имате ли специална рецепта за плънката?
Ами, соса е специален..да. Натъпквам птицата,
как го казвате, енергично..
..и после добавям специалният сос.
Гаден си.
И после я пека дълго време. Харесвам дългото време.
Французин съм, нали? - Да.
И, бихте ли искал да ви помогна да я сложите във фурната, мосю?
Моля ви. Това ми харесва.
Готови ли сме? - Да.
И ето.
Говориш френски? Обичам те. Обичам те. Обич..
Ще донеса още вино.
Бих ли могъл..може ли да.. - А, съжалявам.
Всичко е наред. - Ухае толкова вкусно, Роб.
Храната в университета е ужасна.
Бих могъл да сам шеф-готвача във "Феърдейл".
Да живея долу, в помещенията за прислугата.
Знаеш ли, първоначално се тревожех за теб, Роб.
Що за..влияние оказваш.
Би било странно, ако не се тревожиш.
Все пак, с нея се срещнахме в клиника за рехабилитация.
И никой не иска да чува, че приятелката му е..
Опа..годеница.
Годеницата му е срещнала друг мъж, и той е наистина забавен,
и я кара да се чувства толкова много по-добре.
Наистина нямаше за какво да се тревожиш на този фронт..
Може би, ако ти беше там, нещата можеха да са различни.
Хей, не казвай това. - Вярно, ами..
Благодаря ти. - А, вярно.
За това, че ми я върна обратно, Роб.
Няма за какво, мосю.
Трябва да се снимаме. Роб, можеш ли донесеш фотоапарата, моля те?
Тъй вярно, разбира се.
Наистина е забавен. - Казах ти, че ще го харесаш.
Снимка, коя е най-добрата ми страна? - Гърба.
Добре.
Кажете, "Увисналите цици на Марджъри".
Увисналите цици на Марджъри.
Искам да видя. - Хубава е.
Ето, дай на мен. Ами, добре изглеждаш.
Трябва да разчистя тук, предполагам.
Добре. - Ще го направим сутринта.
Отивам да си легна. - Ах, ти..
Не го дръж до късно, да си говорите.
Имам планове за него.
Трябва да се кача горе.
Аз също се тревожех за теб, знаеш ли.
Мислех си, че преследваш само парите й.
Това място. - Да, ами..
нямаше да си първият.
Някой, като мен,
да е с нея.
Всичко е изглеждало малко твърде удобно, предполагам.
Изобщо не ми пука за парите.
Аз я обичам.
Вярвам ти.
Мисля..че Адел е истинска късметлийка, да те има.
Завиждам. - Какво, на мен?
Мда.
И на Адел. На двама ви.
Това, което си имате тук заедно
И какво е то..мислиш?
Всичко, което искате.
И не ви е нужен никой друг.
Лека нощ. - Лека.
..шест, седем, осем..
"Шарма, Джоунс и Дръмгуул", как мога да ви помогна?
Здравейте, бих искала да говоря с д-р Фъргюсън, спешно е.
Може ли да ми кажете името си, моля.
Да, името ми е.. Ами, кажете му, че се обажда Мариан.
От Брайтън. - Изчакайте, моля.
Извинете. Съжалявам.
Луиз, каквото и да ти е казала Мариан, каквото и да си мислиш, че знаеш, не..
Дейвид, спри. Адел е откачалка.
В смисъл, патологична. Психопатка, социопатка, или каквото и да е.
И мисля, че е знаела, че спим заедно. През цялото време.
Мисля, че го е знаела, и затова се сприятели с мен.
Луиз, в това няма никакъв смисъл. - Напротив, има!
Защото да изкара акъла на Мариан от страх, не е проработило.
Затова този път, когато е помислила, че има съперница, тя е решила
да опита нещо по-коварно. Задържа ме близо до себе си.
Да ме обърне срещу теб. И мисля..
Мисля, че се почувствах толкова виновна за това, което вършим, че..
Исках ти да си лошият, някак си. - Да.
Търсех си извинение, което да ме накара да се чувствам по-добре.
Мразех се, и Адел го знаеше.
Знаела го е. - Луиз..
всичко това..
наистина не знаеш. Ще ми се да имаше..
Кажи ми сега.
Роб мъртъв ли е? - Казала ти е за Роб?
Трябва да знам, Дейвид. - Да!
Да, той е мъртъв. Мъртъв е.
И ти ли го уби?
Хей, хей, хей.
Нямаше ме само за ден.
Какво си мислеше, по дяволите?
Не знам. - Е, откога продължава това?
Ти, искам да кажа..
Хероин?
Адел? - Не е продължавало.
Беше първият път.
Роб искаше да опитам, и..
Знам, че не биваше, ясно? Знам го. - Каза ми, че той е чист.
Никога не бих те оставил, ако мислех.. - Моля те. Не ми крещи, моля те.
Знам, че бях глупава.
Мислех, че всичко ще е наред.
Той знаеше какво прави, и аз..
Аз се чувствах зле, не исках..
Не исках да се връща към живота си, към лайняният си, гаден живот,
а той искаше да опитам това нещо с него.
И аз казах "да".
И после той беше..
Мислиш, че нарочно е предозирал?
Може би.
Не знаех какво да сторя.
Защо просто не извика полицията?
Паникьосах се.
Часовника ти.
Падна вътре.
Дейвид.
Дейвид, моля те! Почакай?
Дейвид, моля те!
Дейвид.
Трябва да кажем на някой.
И какво да им кажем? - Това, което току-що ми каза.
А ако не ми повярват?
След пожара, родителите ми, и "Уестлендс",
ако помислят, че съм луда?
Дейвид, не мога да се върна там.
Не мога отново да бъда затворена.
Далеч от теб.
Да кажем на някой, това няма да го върне обратно.
Никой друг не знае, че е тук.
Адел.. - Само ние.
Искам само..
да сме заедно.
Обичам те.
Дейвид.
Обичам те.
Дейвид..
Моля те.
И затова опитвах..толкова дълго.
Знаеш ли, мислех си, че може би бих могъл да го сторя,
бих могъл да се науча да живея с това, ако си мислех, че то беше обзело
и Адел също Но..не беше.
Живота на това момче, загинало..
а тя си продължи сякаш нямаше нищо.
Накрая знаех, че трябваше да си тръгна.
Но тогава Адел каза, че щеше да им каже, че аз съм убил Роб.
Какво ще правим?
Ти няма да правиш нищо.
Като си изпратила онова писмо на полицията, си ме освободила.
Ще направя това, което трябваше да сторя преди години:
ще отида в Шотландия, и най-сетне ще кажа истината.
Не можеш ли да изчакаш? Не можем ли.. може би само няколко дни.
Не. Трябва да отида, преди тя да знае. - Дейвид..
Виж, Адел има начин да узнава разни неща.
Неща, които не би трябвало да знае.
Виж, това ще ти прозвучи психарско, но аз знам как го прави.
Знам как, защото винаги е там, наблюдава, слуша, а ти дори не..
Тя не е нормална, Дейвид. - Знам. Знам го.
И знам, че позволих на това да стигне твърде далеч.
Но Адел вече не командва нещата.
Заради теб.
А, и..
стой далеч от Адел.
Луиз, обещай ми.
Тя е опасна. - Обещавам.
Всичко ще се оправи.
Чао.
Хей. Здрасти, детко. - Здравей, мамо.
Имам изненада за теб.
Тази нощ ще останеш у баща си. - Защо?
Имам си нещичко да свърша. - Любовна среща?
Не. Какво те кара да мислиш това?
Аз съм на седем, мамо. Разбирам ги нещата.
Татко си има Лиза. Значи и ти трябва да си имаш някой понякога.
Това всъщност не е вариант в момента.
Трябва ли да се върна вкъщи, да си събера нещата?
Приготвила съм те.
Здрасти, добре ли си, синко? - Здрасти, татко.
Здрасти. Слушай, благодаря ти за това.
Тук вътре е пижамата му, чифт дрехи и други неща за училище.
Добре. Дай ни прегръдка, бебче.
Господи, ще ми липсваш.
Ще се видим утре, става ли, бебче? Нали?
Доскоро. - Чао. Чао.
Здрасти, Лиза. - Сигурна ли си,
че всичко е наред, Лу? - Не, да, да, ами..
Добре съм, благодаря. Просто..
Един приятел го е закъсал, затова..казах, че ще му помогна.
Разбира се. - Но ще ти звънна утре, нали?
Да. - Благодаря ти, Йън.
Ами, много се радваме, че ще е при нас.
Благодари и на Лиса, от мое име, нали?
Да. Чао.
Адел.
Тук ли си?
Сега?
Адел.
Искаше ли ме, Луиз?
На какво си играеш, мамка му, Адел?
Би трябвало аз да те питам това.. не мислиш ли?
Чукала си се със съпруга ми.
Мда. Да.
А ти..гледаше, нали? Ти беше тук.
Ти..както и да го наричаш, по дяволите. Ти беше тук.
Да. Мислех, че си ми приятелка.
Разбираш ли как се чувствах?
Бях самотна.
И после срещам някой като мен.
Не. Не Повече няма да се вържа на това, Адел.
През цялото това време ли ме наблюдаваше? Навсякъде, където ходих?
Не. Не работи по този начин.
Можеш да "пътуваш" само до места, които познаваш.
Трябва да визуализираш подробностите. - Защо не каза нещо?
Можеше да сложиш край, вместо всички тези лъжи.
Исках да го намразиш.
Исках да избереш мен.
Исках най-много мен да обичаш.
Но не..
Ти просто ме съжаляваше.
Чувстваше се виновна, и продължаваше да се чукаш с мъжа, когото обичам.
Но, не разбираш ли?
Аз ти вярвах, нали? Аз..
За всичко това.
Отидох в полицията, разказах им за Роб и Дейвид.
Какво си сторила?
Никога не съм ти казвала да го правиш. - Да, ами..
Опитвах да постъпя правилно! А тогва не знах, че лъжеше, нали?
Няма да ти повярват. - Но ще повярват на Дейвид.
Какво? - Отива в Шотландия
да им каже истината. - Не. Не може да го стори.
Не би го сторил. - Направи го.
Сега имаш само една възможност, Адел.
Те ще ми го отнемат. - Ако те е грижа за него,
кажи истината! Ако го обичаш, тогава можеш да го спасиш от това.
Майната ти.
Майната ти! Майната ти! Майната ти!
Майната ти!
Другият човек затвори.
Другият човек зат.. - Не можеш ли да останеш?
Ще ме накараш да се проваля на изпитите си.
Моля те?
Непрекъснато ме разсейваш, нали? Ще ми се да не се налагаше да ходя.
Дай ми целувка.
Хубаво е да те видя отново щастлива. До следващият уикенд.
Обичам те. - Чао.
Какво е чувството?
Щастливо.
Всичко..някак си.. губи..очертанията си.
Искаш ли да опиташ?
Нещо, в което да го сложиш.
Прекрасно е..
Нещо, с което да те запомня.
Какво значи това?
Всичко това. Знам, че не може да продължава, Адел.
И ти го знаеш.
Ти и Дейвид, сега, след като ви видях заедно,
ти..няма да ме искаш наоколо. - Това не е истина, Роб.
Дейвид те харесва. Наистина.
Мога да видя защо го обичаш, между другото.
Той е, един вид, съвършен, нали?
Двамата заедно сте съвършени..
на това място.
Ще си имате този живот като от приказка.
И защо това да е толкова лошо?
Не е.
Това е като да контролираш съня, знаеш, през цялото време.
Но очите ти не са затворени, и ти..
не трябва да си заспала, или.. да лежиш на едно място.
Родителите ми изгоряха до смърт в тази къща.
Не искам нищо от това в моя сън.
Не си била виновна ти.
Може би ако наистина бях там,
щях да се събудя.
Но аз не бях там.
Бях далеч на километри..
наблюдавайки други хора,
чудейки се какво е да съм като тях.
Да имам техният живот, вместо моят собствен.
И сега ти също можеш да го сториш.
Прочетох за нещо.
Нещо, което трябва да опитаме.
Заедно.
"Всичко започна с огън,
значи е съвсем редно и така да свърши.
Историята се повтаря.
Аз сложих тялото на Роб в кладенеца.
Съпругът ми Дейвид нямаше нищо общо с това.
Единственото му престъпление беше, че опитваше да ме защити.
Девйд заслужава да има любов.
Той е добър човек.
А аз го държах затворник твърде дълго.
Мога да призная какво съм сторила.
Но не мога да се сблъскам с последствията.
По-скоро бих изпаднала в забвение, отколкото да съм сама."
Беше права. Трябва да оправя нещата.
Може би той ще е щастлив, ако мен ме няма завинаги.
Бях ти приятелка, Луиз.
Моля те, помни ме като такава.
Не. Не, не, не. Не, не не.. Хайде, хайде, хайде..
Не, не го прави. "Здравейте, свързахте се
с Адел Фъргюсън.." - По дяволите!
Колко сме далеч? - На около три минути.
Благодаря.
Спешни случаи. Коя услуга желаете?
Адел?
Адел!
Хайде, де.
Адел!
О, по дяволите.
Адел! Пусни ме да вляза, Адел!
Добре, добре. Хайде, хайде.
Хайде.
По дяволите. Не!
Адел!
Мамка му!
Мисли за врата.
Можеш да "пътуваш" само до места, които познаваш.
Мисли за врата. Добре.
Трябва да визуализираш подробностите.
Две, три, четири. - Ела с мен.
Искам да ти покажа нещо.
..пет, шест, седем..
осем..
девет..
десет.
Адел?
Вече не. Не мога да се движа.
От хероина е. Рита те в задника, ако не си свикнала с него.
Този глас, ще ми отнеме време, да свикна с него.
Адел, какво се случва с мен?
Няма да ми го отнемеш, Луиз.
Наистина ли мислеше, че ще позволя това да се случи?
Тихо. - Какво правиш?
Не.
Моля те, Адел.
Моля те, недей.
Адел. - Нямаш представа през какви
гадости преминах, за да си спечеля това.
Мое е. - Моля те.
Не.
Адам..
Здравейте.
Аз..аз съм Луиз.
Луиз. Луиз Барнсли. Да.
Да, имам син.
Той е целият ми свят.
Адам.
Не, не. Разведена.
Вече от три години.
Здрасти.
Здравей.
Добре ли си? Искам да кажа, по дяволите, Луиз,
звучи като кошмар. - Такъв беше, очевидно.
Но съм..сега съм добре.
Все пак, как изобщо влезе.. - Бих предпочела да не говоря за това.
И искам да кажа, че всъщност вече не е твоя работа, нали?
Това, и което аз върша.
Ами, моя е, ако включва Адам. - Обаче не го включи, нали?
Защото той беше тук.
Готов ли е?
Да. Да, готов е.
Искаш ли да влезеш? - Не, благодаря. Трябва да отида
на едно място.
Адам, майка ти е тук.
Мамо!
Наред ли е всичко?
Никога не е било по-добре. Да тръгваме.
Готов ли си?
Хайде, синко.
Чао, приятел. - Чао, татко.
Чао, Лу.
Ела тук. Здравей.
Всичко свърши. Не мога да повярвам, че свърши.
Мислиш ли, че би могло да се получи? - Някои от нещата, които прочетох,
говореха за това. Няма да знаем, ако не опитаме.
Ще е такава тотална психария.
Не е като никога преди това да не си имала мъж в теб, нали?
Да напуснем телата си, да броим до 5, и после да се разменим, става ли?
Обичам те. - И аз те обичам.
Обичам всичко, свързано с теб.
Едно, две, три.. - Едно, две..
Четири, пет.. - Четири..
О, Господи.
Получи се.
Чувствам се странно.
Това не ми харесва, Роб.
Хайде сега да се сменим обратно, Роб.
Не ми харесва. Роб, това не е забавно. Какво правиш?
Роб? - Съжалявам.
Никога не биваше да ми показваш всичко това, Адел.
Сега вече не мога да го загубя.
Какво правиш? - Тихо..
Това вече не е забавно, Роб.
Какво правиш?
Не, Роб. Не искам.
Тихо..
Всичко е наред, тихо..
Наред е.
Нека този пръстен ти напомня винаги за любовта, която чувствам към теб.
Мога да видя защо го обичаш, между другото.
Той е, един вид, съвършен, нали?
Всичко, което съм аз, отдавам на теб.
Всичко, което имам, споделям с теб.
Много ми харесва това място.
Ако можех, бих останал завинаги.
Обещавам да те обичам, да ти бъда вярна и предана..
До края на живота ни заедно.
"И какво прави през деня? Ами, на сутринта се ожених,
а следобедът, ами..не знам."
Какво трябва да правим с нашият следобед?
Каквото ни се прииска да правим. Света е нашият октопод сега.
Само ние двамата сме. - И Адам.
Да. - Обичам те, Луиз Фъргюсън.
И аз те обичам, Дейвид Фъргюсън.
Повече отколкото можеш някога да знаеш.
Къде трябва да отидем за меденият си месец?
Имаш ли някакви идеи, Адам? - "Ориент Експрес?"
Или може би на круиз из Карибите.
Но, ти мразиш яхти.
Винаги си казвала, че мразиш яхти.
Може би съм се променила.
Превод и Субтитри: Harry