The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
ЧОВЕКЪТ ОТ МОРЕТО
Как е образът?
Покажи г-н Нун отблизо. - Добре.
Може ли да погледнете към камерата? - Да.
Г-н Нун, ще ни разкажете ли нещо повече за цунамито през 2004 г.
Как това засегна вас и семейството ви?
Ами... това се случи в неделя.
Всъщност се чувствах неспокойно още от петък.
Всяка неделя обикновено ходех с дъщеря си в Банда Ачех,
тъй като тогава почивах.
В петък преди цунамито да удари,
дъщеря ми ме помоли да я заведа
на мястото, където обикновено ходехме в неделя.
Мисля, че вече е знаела, че цунамито идва, че нещо не е наред.
Бум, бум, бум.
Тъй като все още имаше конфликт, се обърнах.
Мислех, че някой стреля с пистолет от океана.
Помислих, че е мобилната полиция, ние ги наричаме BKO,
за борба с безредиците...
Но това не беше изстрел. Сякаш вълните избухваха.
Водата в средата на морето се издигаше ето така.
Всички мъртви тела, които видях,
ми напомняха за дъщеря ми и жена ми.
Не можех да мисля за нищо друго.
След това една нощ...
най-накрая си казах,
че не мога да продължавам така.
Затова отидох в Банда Ачех.
Тъй като там имаше много организации,
планирах да си потърся работа.
Единственото, което можех да правя, беше да карам кола.
Трябваше да работя на всяка цена.
Мислех, че ако се занимавам с нещо,
постепенно ще мога да се отърва
от травмата, негативните мисли и всичко останало.
Сигурна съм, че вече знаете за това.
След цунамито,
хора от цял свят дойдоха в Ачех.
Дойдоха да помогнат на пострадалите.
Дойдоха и много мои познати от Япония.
В началото ме помолиха да им бъда преводач.
Но тъй като имаше много работа,
а персоналът катастрофално не достигаше,
започнах да им помагам.
Правителственият план за възстановяване след бедствието
беше разчетен за пет години.
Но когато говорим за засаждане на дървета,
това не се вмества в крайни срокове.
Затова реших да живея в Ачех и да продължа да работя.
И така, преместих се тук,
със сина си Такаши.
Ами съпругът ви?
Още е в Джокджа.
Значи не живеете заедно?
Не, но той често идва тук.
Да, навън използвам индонезийски, но вкъщи говоря на японски.
Прадядо ми беше японец.
Дошъл в Индонезия по време на войната
и останал да живее тук.
Той често ми разказваше за миналото си,
за войната между индонезийците и холандците.
Извинете ме за секунда.
Да направим петминутна почивка.
Извинявай, къде е тоалетната?
Върви направо и после надясно.
Хей, Крис!
Забрави да изключиш камерата!
Ще го направиш ли вместо мен?
Много си сериозен. Искаш да си оператор, а?
И ти си сериозен.
Това гаджето ти ли е?
Кой? Тя ли? - Да.
Не, приятели сме от деца.
Помоли ме да й помогна.
Иска да интервюира японци. Такива като теб.
Тя работи с майка ми. - Да, знам.
Но нямах представа, че ще интервюира и мен.
Ще се справиш, просто говори.
Майка ми е японка. Аз не се считам за такъв.
Тя е отчаяна... - Наистина ли?
Иска да стане журналист.
О, така ли?
Такаши, свободен ли си?
Да, свободен съм. - Ще отидеш ли на летището?
Летището? - Да вземеш Сачико.
Добре, ще отида.
Съжалявам, трябва да тръгвам.
Намерили са японец на брега.
Наистина ли? - Току-що ми се обадиха.
Какво е станало?
Открили са човек на плажа.
Изглежда е японец. - Японец?
Искам да отида, но скутерът ми е счупен.
Така ли?
Имаш ли време? В момента? - А? Защо?
Ела с мен. - Не.
Да не би да имаш работа? - Да.
Каква? - Не е нужно да знаеш.
Ела с мен... - Не, не искам.
Моля те! - Не!
Това е Крис, приятел от университета.
Приятно ми е, аз съм Сачико Хаякава. - Удоволствието е мое.
Дошла си на почивка?
Да, нещо такова.
Добре, да тръгваме.
Такаши!
Да?
Здравей! - Здравейте.
Отдавна не сме се виждали. - Да...
Не ме ли помниш?
Срещнахме се няколко пъти в Джакарта.
Приятелка съм на майка ти.
Как сте? - Добре.
Как е Такако? - Добре е.
На почивка ли сте? - Не, по работа.
Това е братовчедка ми, Сачико.
А това е Крис, мой приятел.
Лени е журналистка и приятелка на майка ми.
Здравей! Лени. - Здравейте! Крис.
Сачико.
Отворете си устата.
Моля, преведете му.
Отворете си устата.
Отворете си устата, моля.
Няма физически наранявания.
Но е изгубил паметта си.
Така изглежда.
Заведете го в болницата. - Добре.
Благодаря ви много.
Това той ли е? - Да.
Изглежда добре.
Но не помни нищо.
В какъв смисъл? - Не помни името си, откъде идва...
Изгубил е паметта си? - Така изглежда.
Разбира ли някакъв език?
Говорих с него на японски.
Значи е японец.
Не е казал и дума, само реагира.
Може да е съвпадение.
Ало?
Да, точно така.
Да.
Да, точно така.
Да.
Изглежда има японски турист, който е наел вила
в Пулут Бийч.
Така ли?
Среден на ръст...
На около 30 години.
Черна коса.
Точно така.
Да.
Да, добре.
Добре. Много ти благодаря.
Какво ще правим?
Да го заведем там.
Но собственичката я няма днес.
Утре, тогава?
Добре, но...
Какво ще правим с него?
Изглежда не разбира индонезийски.
Така е...
Трябва да остане с някой, който знае японски.
Все още не сме сигурни,
че наистина разбира японски.
Но той те разбра.
Не може да остане у нас.
Моля те... Поне докато си спомни. - И кога ще е това?
Само Бог знае.
Племенницата ми пристигна от Япония току-що и ще остане у нас.
Не мога да го взема.
Изключено е...
Нун, почакай!
Вземи ни!
Хей, там имаше ли жена и дете?
Не, не видях нищо.
Тя ми махна с ръка.
Сигурно ти се е привидяло.
Хей!
Какво ще кажеш за Лаут?
Лаут? - Името му.
Не е ли прекалено просто? - Какво е Лаут?
Означава "море".
Нали? Лаут звучи добре.
Какво е това? - Трябва да обогатиш знанията си
за японската култура. Не си чел японски книги, нали?
Благодаря, Сачико! Тежки ли бяха?
Не, сложих ги в куфара.
Забрави! Не съм японец.
А? Наистина ли?
Той е индонезиец.
След като навърши 18 години, можеше да избере
японско или индонезийско гражданство.
Сам ли го избра? - Кое?
Гражданството ти. - Да.
Страхотен си!
Кой друг, ако не аз? - И все пак си страхотен.
Аз, например, никога не съм взимала важни решения.
Ами леля Такако... и тя ли е индонезийка?
Не, тя е японка от самото си раждане.
Защо не избра да си японец?
Просто така.
Роден съм и съм израснал тук, в Индонезия.
Защо питаш?
Ами... аз щях да избера да бъда японка.
Защо? - Какво?
Защо?
Сачико, искаш ли да се изкъпеш?
Да!
Вземи това.
Заповядай. - Благодаря.
Ето там.
Познавам този човек.
Така ли? - Не е ли на банкнотата?
Какво? - Авторът на книгата.
А, точно така. Нацуме Сосеки.
Има книга за котка.
"Аз съм котка".
Нещо друго?
Знам само това.
Разбираемо е. - Лельо Такако!
Какво има? - Как да пусна топлата вода?
О, извинявай! Имаме само студена.
Какво? - Има само студена.
Извинявай!
Нищо. Всичко е наред.
Луната е прекрасна.
Какво? - Луната е прекрасна.
Знаеш ли това? - Не.
Това е начин да кажеш "Обичам те" според Нацуме Сосеки.
Какво? - Не знам дали е истина.
Другият ще го разбере ли?
Ами... така говорят японците.
Лельо Такако!
Какво?
Появи се топла вода!
Какво? - Топла вода!
Наистина ли?
Той беше японец. Сержант от военната полиция.
Дошъл в Ачех по време на войната.
Когато войната свършила, се криел в гората
заедно с приятелите си.
От кого?
От холандците.
Казали им, че всички военни полицаи
ще бъдат убити.
Затова се криели в бункер.
Но не се получило.
Накрая ги хванали.
За щастие той бил добър плувец.
Скочил в морето и се измъкнал.
Докато плувал, погледнал назад.
Видял проблясъците на изстрелите от бункера.
Добре дошъл!
Искаш ли да ядеш? - Да.
Как беше в болницата?
Както обикновено...
Взимат ни парите и повтарят едно и също.
Къде ходи днес?
Защо?
В къщата на японците ли?
Имаш предвид на Такако?
Моля те, и без това няма нищо общо с теб.
Защо те интересува?
Какво?
Кой според теб е виновен за случилото се с мен?
Правителството го направи.
А кой им даде пари?
Няма начин да не знаеш това.
Стига, татко. Престани да говориш така.
Не съм добър...
нито с индонезийския, нито с японския.
Всички си мислят, че съм японец или китаец.
Понякога имам чувството, че изобщо не знам кой съм.
Значи и ти си имал проблеми?
Вече свикнах.
Г-н Лаут!
Лаут! Г-н Лаут!
Такаши, вътре ли си?
Приятелите ти дойдоха.
Отвън са.
Какво е това място? - Тъмна стая.
Тук проявявам снимки. - Какво?
Снимки...
Хей, приятел!
Здравей!
Благодаря ти за вчера.
Ела с нас. - Къде?
Такако иска да разпита хората на плажа за Лаут.
Искаме да го заснемем.
Може да ми бъдеш фотограф, ако искаш.
Тя каза, че снимам лошо.
Не си внимателен, всички снимки са размазани!
И се отегчаваш твърде бързо.
Искаш ли да дойдеш?
Добре. Веднага ли?
Почакайте малко. - Добре.
Какво има? - Попитаха ме,
дали искам да поразпитаме за Лаут с майка ми.
Какво е това?
Кораб. Електрически кораб.
Беше довлечен до тук.
От цунамито.
Не е ли невероятно? Запазил се е.
Да, така е.
Имаше нещо подобно и в Япония.
Видях го по новините.
Още ли е там?
Не, махнаха го.
Бихте ли ми разказали
за японския гост, който е наел вилата ви?
Прилича ли на него?
Почакайте малко. Ще взема книгата за гости.
Благодаря ви много.
Ето го. Името му е Курода.
Курода? - Да.
Вижте, дрехите, с които е облечен сега,
наистина приличат на дрехите, които последния път носеше Курода.
Но косата е различна.
Не съм много сигурна.
Здравей! - Здравей!
Какво правиш? - Нищо.
Това снимка ли е? - А, да.
Баща ми я е направил отдавна.
Къде е това? - Не знам. Търся го.
И там ще разпръснеш праха му?
Моля? - Това е на баща ти, нали?
От Такаши ли го чу?
Да, Такаши ми каза.
И дойде от Япония само за това?
Нещо такова. Да.
Може ли да видя?
Знам тази пещера.
Искаш ли да я видиш?
Далече ли е?
На десет минути пеша оттук.
Разбира се, да вървим! Благодаря ти.
Натам.
Може ли да попитам защо тук?
Баща ми казваше, че иска пепелта му да бъде разпръсната тук.
Защо? - Какво защо?
Защо тук, в Ачех?
Дошъл тук веднъж, когато бил млад, и запомнил, че е красиво.
Това ли е? Това ли е причината?
Може да има и друга причина... но...
Не знам.
Така каза той.
Извинете! - Да.
Казвам се Илма. - Да.
Може ли да ви интервюирам? - Да.
Как се казвате? - Хилман.
На колко години сте? - 35.
Какво работите? - Рибар съм.
Хванахте ли много риба този сезон?
Не. Почти нямаше улов заради вятъра.
Между другото, виждали ли сте японци напоследък?
Тя не е ли японка?
Имам предвид, освен нея.
Ами този човек? Виждали ли сте го преди?
Не съм го виждал.
Извинете, виждали ли сте японци напоследък?
Никога не съм виждал.
А корейци или китайци? - Не съм виждал.
Може да са идвали, когато не съм бил тук.
Това ли е? - Да.
Какво мислиш?
Прилича, но...
не съм сигурна.
Този остров, не е ли той?
Прилича, но не е същият!
Беше ли тук по време на цунамито?
Да, бях.
Домът ми е навътре, бях в безопасност.
Ясно. Ти си като мен.
Но, баба ми... Нейната къща
беше наводнена. Водата стигна до кръста.
Но е била спасена? - Да, беше!
Но много деца бяха отнесени.
И къщата на Илма също.
Не знаех...
Да.
Тя загуби майка си...
дома си и цялото си имущество.
И сега...
живее в специално държавно жилище.
Знаеш ли какво е това?
Това е малка къща,
построена от правителството за жертвите на цунамито.
Искам да кажа... всъщност, че тя идва от добро семейство.
И е много по-умна от мен.
Но аз съм този, който учи в университет.
Малко ми е неудобно...
но...
това е животът.
Ние сме императорската армия
и нашите врагове са враговете на императора.
Вражеският генерал е герой,
който няма равен по слава и победи.
А мъжете, които го следват,
са безстрашни воини, готови да умрат.
"Battotai"- японски военен марш
Откъде научихте тази песен?
Преди много години се сприятелих с едни японски войници.
Те ме научиха по време на войната срещу холандците.
Хайде, изпей я още веднъж. - Да, изпей я пак.
Къде отидоха тези, които бяха принудени да работят?
Всички бяха хванати, като риби в мрежа.
Някои станаха войници, други - работници,
а трети - медицински сестри.
Но всички умряха.
Всички завършиха по един и същи начин.
Те бяха подмамени със сладки думи.
И напуснаха този свят, за да се преродят.
Затова спри да питаш къде са отишли.
Леби...
Леби.
Нямаше те много време.
Леби...
Най-сетне се прибра. Добре дошъл у дома.
Дядо! - Да?
Това не е той. Това не е синът ти.
Все още липсват доказателства.
Никой не познава човек на име Курода.
Не, не можем да се свържем с никой.
Някой може да ни се обади, ако подадем сигнал, че е изчезнал.
Да, в Япония.
Добре. Благодаря ти за помощта.
Да се прибираме.
Лаут, да вървим!
Какво има? - Телефонът ми се счупи.
Как така? Изведнъж ли?
Не. Изпуснах го в морето.
Лаут!
Какво е станало? - Не знам. Припаднала е.
Може да е топлинен удар.
Някой има ли вода?
Може да има в колата.
Какво й е? - Топлинен удар.
Ще отида да потърся помощ. - Добре.
Дете. - Какво?
Малко дете. Тя е болна.
Можеш да говориш на индонезийски?
Да.
Изглежда е получила топлинен удар.
Но не съм много сигурна.
Тате!
Ти се върна!
Къде беше?
Слава Богу, че е добре. - А? Къде беше?
Повече не бягай. - Добре.
Добре си, нали? - Да, добре съм.
Добре ли си?
Няма ли да се прибираш?
Хей!
"Ние принадлежим на Аллах и при Него ще се върнем."
Той е мъртъв! Хей! Чувате ли ме?
Елате тук!
Хей, затвори вратата!
Какво искаш? - Извинявай...
Какво? - Почуках няколко пъти.
Извинявай. Какво искаш?
Исках да ти предложа кафе.
Не, благодаря. Зает съм. - Извинявай!
ЧОВЕКЪТ ОТ МОРЕТО. КОЙ Е ТОЙ?
"ОТ АЧЕХ"
Ало?
Рубриката за Ачех ли е?
Току-що ви изпратих имейл.
И какво мислите?
Може ли да публикувате тази история?
"Човекът от морето."
Не е лошо заглавие, нали?
Това не е трик. Наистина се случи.
Г-це, колко струва?
20,000. - 20,000?
Тръгвам.
Хей!
Да. - Защо си толкова тъжен?
Не, добре съм. - Кажи ми номера си.
Защо? - Телефонът ми се счупи.
Между другото, тази вечер ще правим парти.
Наистина ли? - Ще се съберем всички. Ела и ти.
А тя ли ще дойде? - Коя?
Сачико. - Разбира се. Правим го за нея.
Илма!
Здравей! - Сачико!
Какво правиш тук?
Просто се разхождам наоколо.
Отивам на разходка.
И къде отиваш сега?
Не знам...
Аз съм натам. Искаш ли да дойдеш?
Може ли? - Разбира се.
В университет ли учиш? - Да.
Каква специалност? - Английска литература.
Това е чудесно. И как е?
Всичко е наред...
В този магазин ли работиш?
Да, но това е само временно.
Защо? - Искам да стана журналистка.
Еха! Журналистка?
Искам да работя във вестникарска компания, затова сега се уча.
Сама ли? - Какво?
Учиш? - А... Да, защо?
Сигурно работиш наистина здраво. - Не, не съвсем.
Разбира се, че е така! - Не, престани.
Между другото, има ли място, на което искаш да отидеш?
Навсякъде, където и да е. Мога да те заведа.
Такаши.
Знаеш ли...
какво харесват японските момичета?
Защо?
Знаеш защо.
Заради Сачико ли?
Да...
Харесваш ли я?
Сериозно?
Проблем ли е?
Не...
Но тя е толкова лекомислена.
Наистина ли?
Мислех, че харесваш Илма.
Казах ти, че между нас няма нищо.
Чакай, това значи ли, че ще станем роднини?
Батко.
Братле.
Стига си се шегувал.
Знаеш, че не ми е сестра.
Тогава какви ще бъдем? - Откъде да знам?
Слушай! Ще ти кажа нещо. - Какво?
Ще те науча как да признаеш любовта си по японски.
Сачико! Насам.
Това ли е океанът, който търсиш?
Да.
Но не мога да го видя от тук.
О, съжалявам!
Трябваше да те заведа по-близо. - Не, няма проблем.
И без това исках да дойда тук.
Между другото, Крис гадже ли ти е?
Не, защо?
Изглеждате много близки.
Просто израснахме заедно.
Но... той не те ли харесва?
Всъщност, той ме попита преди.
Така ли?
Излизахме няколко пъти, но...
аз му отказах.
Ние сме от различни религии
и родителите ни няма да позволят.
Никога не съм се срещала с него.
Дори да ми харесва в момента,
не искам да имам връзка, която няма бъдеще.
Затова по-добре... да сме само приятели.
А, Такаши! - Какво?
Чай ли е? - Да.
Сачико...
Благодаря ти.
Ти ли го направи? - Да.
Добър вечер! - Добър вечер!
Добър вечер.
Здравей!
Здравей, Сачико!
Срещали ли сте се преди?
Срещнахме се на летището. - Така ли?
Това е Лени. Моя приятелка от Джакарта.
Донесох малко плодове. За вас са, вземете си.
Благодаря. - Благодаря.
Илма, може ли за момент?
Да.
Това е Илма. Тя работи в организацията ми.
Но и тя иска да стане журналист.
Наскоро дойде тук, за да ме интервюира.
Здравей, аз съм Лени.
Илма. - Лени е журналист в Джакарта.
В момента прави проучване за конфликта в Ачех отпреди години.
Такако ми каза, че баща ти е бил от "Движението за свободен Ачех".
И е осакатял, защото е бил измъчван от правителството.
Това е вярно.
Ако нямаш нищо против, може ли да го интервюирам?
Стига той да няма нищо против. Първо ще го попитам.
Благодаря ти.
Здравей! - Здравей!
Няма ли да ядеш? - Не, добре съм.
Ще ти донеса нещо за ядене. - Не, не, няма нужда.
Благодаря.
Как е храната? - Страхотна е!
Такако наистина готви добре.
Сачико.
Луната е прекрасна.
Какво?
Луната е прекрасна.
Не я виждам.
Какво?
Грешиш! Не те разбирам.
Извинявай...
Откъде си? - От Ачех.
Университет?
Университет...
Не си ли учила?
Не можем да си го позволим.
Но аз наистина искам да уча.
Какво е това? Трик?
Не. Видях го със собствените си очи.
Лаут е истинска загадка.
Това ще стане сензация.
Това е невероятно.
Може ли да го взема?
Искам да го прегледам.
Да, разбира се.
Искаш ли кафе? - Да.
Благодаря.
Как беше?
А?
С Крис...
Какво за него?
Какво е станало?
Съжалявам. Няма значение.
А? - Нищо.
Кажи ми.
Кажи!
Кафето ти е готово.
Искаш да смениш темата.
Такаши, добре ли си? - Какво?
Харесваш я, нали?
Какво имаш предвид?
Виждам как я гледаш.
Това ли са снимките от морето?
Да.
Добри ли са?
Да. Но нямах представа, че ще са черно-бели.
Трябваше да ми каже.
Как беше? Резултат?
Какво?
Покани ли Сачико да излезете?
Не искам да говоря за това.
Тя ме отхвърли. - Защо?
Не се получи.
Сигурно отново си казал нещо глупаво.
"Отново"? Какво имаш предвид?
Помниш ли какво ми каза, когато ме покани на среща?
Не.
Каза ми, че ще живея по-добре.
Говореше ми като на жертва на цунамито.
Даде ми лаптоп, камера и се държеше с мен като с глупачка.
Съжалявам...
Нямам нужда от съжалението ти.
Къщата ми беше съборена от цунамито,
докато твоята беше наред.
Какво можех да направя? Беше ужасно.
Просто ти съчувствах...
А, да.
Следващата седмица ще ходя в Сабанг.
Искаш ли да дойдеш?
Сабанг?
Там са намерили Лаут.
Ще интервюирам хората, които са го открили.
И Такако ли ще дойде?
Не, тя трябва да работи, затова ще отида сама.
Добре, ще дойда с теб.
Разбира се! Ти си фотографът.
Вдигнах хонорара си.
Боже, нямам пари да ти платя!
Здравейте, г-н Башари!
Илма тук ли е? - Да.
Илма! Баща ти дойде!
Върви си вкъщи, ще дойда след малко.
Ела с мен!
Стой настрана! - Г-не, моля ви!
Няма нищо общо с теб!
Няма да дойда!
Прибирай се вкъщи! Веднага!
Влизам.
Сачико?
Добре ли си?
Как е тя?
Има доста висока температура, ще й дам антибиотик.
Да видим какво ще стане, след като го вземе.
Оздравявай бързо.
Благодаря ви много. - Моля.
Опитай се да поспиш.
После ще ти донеса обяд.
Сачико да ти е споменала нещо?
За учението или нещо друго?
Не, не ми е казала.
Така ли?
Защо питаш?
Сачико е напуснала университета.
Кога? - Преди половин година.
Изглежда е напуснала много отдавна, но вече е официално.
Леля ли ти каза? - Да.
Току-що се обади.
И защо?
Не знам.
Правила ли е нещо след това?
Изглежда не се е занимавала с нищо конкретно.
Освен това е напуснала работата си и по цял ден си е стояла вкъщи.
Не защото е болна, нали?
Затова, когато дойде в Индонезия, майка й беше шокирана.
Наистина е странно.
Добро утро. - Добро утро.
Как се чувстваш?
Много по-добре.
Дай да видя.
Нямаш температура.
Майка ти много се притесни.
Сигурно си гладна.
Ще ти направя каша.
А, да! Крис е тук. Може ли да влезе? - Да.
Изглежда много те харесва.
Влез. - Благодаря.
Добро утро. - Добро утро.
Чух от Такаши, че си припаднала вчера.
Да, но сега съм добре.
Да, изглеждаш добре.
Заповядай, седни. - Благодаря.
Да изляза ли? - Не.
Остани тук.
Добре.
Хей, може ли да те попитам нещо?
Да, разбира се.
Тук има ли бункер?
Бункер? - Да.
Като тези, използвани през войната.
За наблюдение или нещо такова.
А, да.
Всъщност го видяхме преди няколко дни.
Има и още един. Защо?
Плувах в океана близо до остров
и го видях.
Остров?
Какъв остров?
В съня ми.
Плувах край острова
и видях на брега хълм. А на върха му имаше бункер.
Наистина стар.
Това вероятно е Сабанг.
Къде? - На север от Ачех.
И има бункер, който японската армия е оставила.
Искам да отида там.
Наистина ли? - Да.
Чувствам, че това е мястото, което търся.
Добре. - Как да стигна до там?
Можеш да вземеш лодка... от пристанището.
Разбрах.
И... всъщност...
мога да те заведа, ако искаш.
Наистина ли? - Да.
Благодаря ти.
Тук ли си? - Да.
Но вече си тръгвам. - Защо?
Телефонът ми е готов, трябва да го взема.
Довиждане. - Довиждане.
Да!
Къде е Лаут? - Какво?
Не съм го виждала.
Вчера замина за Джакарта. - Какво?
Лени каза, че ще помоли полицията в Джакарта също да разследва.
Ясно.
Ще се върне ли?
Ами... и аз се чудя.
Ако разберат кой е,
вероятно никога няма да се върне тук.
Разбирам...
Такаши, това твоят фотоапарат ли е?
Да... нещо такова...
Откога го използваш?
От пет години.
Първият ти ли е?
Не, първия ми го даде роднина, но се счупи.
Кой роднина? - Не знам. От страната на майка ми е.
А леля Такако? Къде е?
На работа.
Извънредни новини! Мистериозен мъж е намерен на плажа в Банда Ачех.
Той изцяло е загубил паметта си, но привлече доста внимание,
след като сътвори чудо.
Такаши!
Виж телевизора!
Добро утро на всички!
Побързай! - Добре.
Благодаря ви, че дойдохте днес.
Бих искала да ви представя този човек.
Миналата седмица той бе намерен на плажа в Банда Ачех.
Този човек не знае кой е, не помни името си
и дори откъде идва.
Телефонът на абоната е изключен или извън обхват.
След сигнала запишете вашето съобщение.
...но въпреки това, той може да говори на всякакви езици.
Включително индонезийски и японски.
Но това, което го прави специален,
въпреки неговата наивна външност и необичайни маниери,
е магическата сила, която притежава.
Разполагам с видео, което искам всички да видите.
Моля. Пуснете го.
Изненадах се, когато го видях,
затова взех камерата и започнах да снимам.
Не съм очаквала, че ще видя нещо подобно в Ачех,
мястото, където проучвам жертвите на цунамито.
Когато го видях за първи път, си помислих, че е...
въплъщение на духовете на жертвите от цунамито.
Да? - Какво казаха от полицията в Ачех?
Говорих с полицията и няколко консулства
и те ми казаха, че този човек може да е японецът,
изчезнал в Ачех миналата седмица.
Вероятно името му е Наоки Курода.
Имате ли още въпроси?
Може ли? - Да.
Въпрос към г-н Лаут. - Моля.
Лаут, откъде идваш?
От север, може би...
Други въпроси?
Да.
Лаут, японец ли си? Какво правиш в Индонезия?
Не съм мислил за това.
Разхождах се наоколо и случайно попаднах в Ачех.
Можеш ли да покажеш топката вода сега пред нас?
Каква вода? - Като във видеото.
Това магически трик ли е?
Не, господине, това не е магически трик.
Имаме доказателство от учени.
А и той ми го показа тази сутрин.
А, това! Разбира се.
Изморих се.
Трябва да се прибирам.
Довиждане. Пак ще се видим.
Лаут!
Лаут? - А?
Може ли да го изям? - Какво?
Да, вземи го.
Добре ли е?
Какво?
Лаут. Взехме го с нас.
Добре е. Не можем да го оставим вкъщи.
Все пак защо? - Какво имаш предвид?
Искаш да отидеш в Сабанг.
Просто така... Чудя се дали пейзажът от снимката е там.
Нали няма да е проблем, ако не дойда? - Да.
Крис каза, че ще ме заведе.
Какво? Днес? - Да.
Имаме среща.
Не е лошо, нали?
Лельо Такако!
Отивам в Сабанг!
Не може да те чуе.
Лельо Такако!
Не ме ли чу?
Лаут! Лаут!
Къде отиваш?
Лаут!
Да тръгваме. Иначе ще закъснеем.
Майка ми е там, ще се оправи.
Тръгвай!
Що за създание е Лаут?
Какво?
Чудя се дали е човек...
Не мисля, че Крис ще дойде.
Какво?
Защо? - Така ми се струва...
Защо?
Предчувствие.
Така ли?
Аз мисля, че ще дойде...
Не се знае.
Добре ли си? - Да, извинявай.
Зле ли ти е? - Не.
Защо винаги на мен се случва?
Ще се опитам да му се обадя.
Телефонът на абоната е изключен...
Ще дойда с теб. Да отидем в Сабанг.
Да.
Току-що ми се обадиха.
Г-н Курода, човекът, който изчезна в Ачех,
току-що е кацнал в Нарита.
Изглежда, че преди да се върне в Япония
е посетил Малайзия.
Какво?
Лаут?
Не, вече не е тук.
Някой обади ли ти се?
Тук няма нищо.
Знам.
Ще те уведомя, ако намеря нещо.
Какво създание...
си всъщност ти?
Казаха, че си извънземен. И може би са прави.
Забрави. Няма значение.
По-добре се скрий засега.
Показаха те по телевизията.
Побързайте! Време е да тръгваме.
А? Илма?
Подранил си. Мислех, че ще вземем следващия кораб.
Сачико!
Крис?
Чакай! Защо? Чаках те!
Какво? Няма начин! Не те видях на кея!
Да, бях там!
Не, не. Станала е грешка!
Не, не, не... - Сачико!
Мислех, че няма да дойдеш!
Щом отиваш с Илма, трябваше да си честен с мен!
Не, Сачико, моля те. Не е така!
Хей! Какво става? - Нищо!
Какво? Трябваше да отидете заедно?
Не! - Да, трябваше.
Чакайте, кой казва истината?
Илма, исках да ти кажа, че ще отида в Сабанг със Сачико.
Звънях ти, дори ти изпратих SMS.
Не! Нямам нищо! Не съм получила нищо!
Не може да бъде! Звънях ти три пъти!
Опитай се да звъннеш сега!
Извинявай, объркал съм номера.
Но все пак си планирал да отидеш с Илма, така ли?
Слушай, Сачико. Поканих Крис да дойде, защото беше разстроен.
Защото... Защото ти му отказа!
Не съм му отказвала! - Напротив. Наистина го направи.
На партито. - Какво? Кога?
Онази нощ! Помолих те да излезеш с мен на японски.
И ти каза, че не ме разбираш. - Какво?
Луната е прекрасна.
Какво?
Това ли?
Такаши ми каза да го кажа.
Ами защото...
чух, че така го правят в Япония.
Заболя ми... И него трябва да удариш! - Съжалявам, съжалявам.
Ако си щастлив и го знаеш, плесни с ръце!
Ако си щастлив и го знаеш, тогава и лицето ти го показва!
Ако си щастлив и го знаеш, плесни с ръце!
Ако си щастлив и го знаеш, тропни с краче!
Ако си щастлив и го знаеш, тогава и лицето ти го показва!
Ако си щастлив и го знаеш, тропни с краче!
Лаут...
Какво създание е той?
Не знам.
Виж! Това...
наистина е Сабанг.
Слушала съм за тук като дете.
Но съм забравила.
Татко ми е разказвал, че е направил снимката от бункера.
Тогава съм била малка.
Не съм знаела нищо за бункерите.
Той се яви в съня ми онзи ден.
Така че... знаех какво е това.
Лаут...
Ти беше до мен, когато го сънувах, нали?
Както и да е...
Благодаря ти, Лаут...
Луната е прекрасна. - Какво?
Нищо. - Какво? Луната?
Искам да плувам!
Какво е това?
Погребение. - Какво?
Сигурно погребват деца.
Какво стана?
Децата загинаха.
Четири деца бяха пометени от реката.
Цялото село е разтревожено.
Това е лошо!
Вижте го!
Това е той!
Той беше в реката!
Какво е станало?
Те казаха...
че Лаут е убил децата.
Бутнал ги в реката. - Защо?
Не знам. Някой го е видял.
Не може да е вярно! Беше с нас през цялото време.
Този човек бутна децата в реката.
Вчера го видях по телевизията. - Той е чудовище!
Чакайте! Има грешка! - Той е чудовище!
Той беше с нас през цялото време! - Лаут!
Той е дявол! - Не е вярно, нали?
Време е да се връщам.
Какво?
Пак ще се видим!
Чакай! - Илма!
Хей! Той бяга! - Ще избяга!
Лаут! Чакай! - Не бягайте!
Лаут!
Да се връщаме на плажа!
Превод: Tonet_КА Редакция: asha
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org
Eastern Spirit ® 2021