Да допуснем, че хикс е едно от тези или две от онези.
Нека видим второто уравнение.
Ако избера стойности, които отговорят на хикс, игрек и зет
ще решим уравнението.
Но нямаме нито една от тях.
Тъй като хикс, игрек и зет са нула, не можем да го решим.
Тогава какви са стойностите, с които ще го решим?
Да предположим, че хикс е едно и...
Кейтлин Огдън притежаваше много качества, но не беше избухлива
във всяко отношение.
Беше слънчева натура.
Сладка, лекомислена, безобидна.
Беше основен клиент на близнаците Далтън, които шиткаха марихуана.
Но от това нямаше как да се пръсне...
Опръска ме!
... и да ни залее.
Не бях близка с Кейтлин. Бяхме съученички.
Разминавахме се по коридорите от детската градина до гимназията.
Движехме се в различни кръгове, но много хора я харесваха.
Щях да я поканя на бала. Беше толкова секси.
Дори сведох избора на мотелски стаи само до две.
Беше толкова разкрепостена.
Джед Хейс си падаше по нея.
Мара! - Господи, Тес!
Какво се случи? - Кейтлин експлодира.
Какво? Като бомба ли? - Не, пръсна се като... балон.
Какво?
Господи, обувките ти!
Скоро разбрахме, че Кейтлин Огдън не е атентатор,
тъй като се взриви само Кейтлин Огдън.
Бюрото й остана незасегнато от инцидента.
Щетите по дрехите й бяха повърхностни.
Не е честно. Та тя бе още дете.
Не беше честно. Тя беше още дете.
Отвратително!
Наистина беше отвратително.
След безпрецедентния случай
всички от класа бяхме отведени в полицията.
Беше много вълнуващо.
Задаваха ни важни въпроси.
Кейтлин каза ли нещо подозрително?
Че иска да се взриви ли? Все това повтаряше.
Пошегуваш се.
Взеха ни дрехите и ни позволиха да се изкъпем.
Кога ще ми ги върнете?
Искаш ли си ги?
Измих си само косата.
После ни дадоха грозни анцузи
и ни накараха да чакаме.
Беше като във филм на Кроненбърг.
Какво се случи според теб?
Извънземни? - Не бяха извънземни.
Изчезна за миг.
Не е честно. Беше много мила. Щях да я поканя на бала.
Беше толкова освободена.
Кога ще ни пуснат да си ходим?
Като се уверят, че няма да се случи отново.
Какво да се случи отново?
Случи се отново.
Случи се отново и отново.
С П О Н Т А Н О
Утре няма да ходя на училище.
Със сигурност, миличка.
Гладна ли си? - Не съм.
Искаш ли да поговорим?
Мисля да си лягам.
Както кажеш, хлапе.
Решихме, че някой е стрелял. - Татко...
Нямахме никаква информация. Нищо не ни казаха.
Много се радваме, че си добре.
Съучениците ти са най-обикновени тъпаци, но не са лоши.
Това ми вдъхва надежда.
Лека нощ.
Тази песен... - Да, има сексуален подтекст.
Права си.
Питах се какво ли се случва, когато някой умре.
Мамка му!
Имам нужда от дрога.
Магически гъби.
Гъби ли? - Не.
Да. Като тревата са, но са гъби. - Никога не съм опитвала.
Не се сещам за по-подходящ момент.
Няма по-неподходящ момент.
С удоволствие ще ги опитам.
Ще ти призлее. - Затова се попарват с топла вода.
Така са правили индианците.
Пускали са ги в тиквено лате? - Да, в Деня на благодарността.
Виж. - Страхотна е.
С Тес Макнълти сме приятелки от началното училище.
Ще ми станеш ли най-добра приятелка? - Очевидно.
Когато безмозъчният баща на Тес ги изостави,
прекарахме няколко дни на плажа. Там видяхме две стари мацки,
които пушеха наргиле, заровили пръсти в пясъка.
Хайде и ние.
Това си остана целта в живота ни.
За Кейтлин. - За Кейтлин.
Не, недей. Спри.
Това е... Остави...
Изпи ли го?
Познавах я само от социалните медии. - Аз също.
Беше ли приета в колеж? - Не знам.
Искаше да стане журналист.
Имаме достатъчно добри журналисти.
Поне чукала ли се е, преди това да се случи?
Да. Беше голяма мръсница. - Браво на нея!
Да, уреждай се, докато можеш. Стига да не е с гимназисти.
Нямам търпение да одъртея и да свалям млади гаджета.
Ще има: "Ела тук, младежо, и ми достави удоволствие".
Може ли да седна при вас?
Тес, не се обръщай, но едно момче ни зяпа.
Мисля, че зяпа теб. - Имаш право.
Здрасти, Дилън. - Здравей, Мара.
Здравей, Тес. - Здрасти, Дилън.
Благодаря.
Как сте? - Добре.
Най-хубавият помен, на който съм бил.
И най-хубавото погребение. - Второто най-хубаво.
На баща ми беше по-хубаво.
Ти ме уби!
Сем. Огдън може да се постарае повече следващия път.
Пак ме уби.
Пуснах ли бомбата? - Като в края на "Д-р Стрейнджлав".
Не мислиш ли, че съсипаха филма? - Да.
Какво става? - Да, какво става?
Мислех, че ще се почувстваш неловко да говориш с мен на погребението.
"Неловко"? - Това е наречие.
Знам, че е наре...
Мамка му! Ти си онзи, който си пада по мен.
Какво става? - Този бил мръсникът.
Пратил си й снимка на чепа си? - Не, това е гнусно.
Прати ми снимка на Ричардс.
Още по-зле. - Защо?
Защо ми го прати? - Ричардс?
Не, декларативното изречение.
Кейтлин експлодира в час.
Това ме накара да се замисля за живота
и какво би се случило, ако се взривя.
Ти каза, че може да се повтори
и аз реших да действам, в случай че си права.
Искаш ли да дойдеш с мен в тоалетната?
Хайде. Ще бъде забавно.
Отива да повръща, защото се натъпка с магически гъби
и иска да й държиш косата.
Е, в такъв случай...
Обикновено не ми става лошо, като се надрусам.
Аз не се и друсам. - Живеем в странни времена.
Така си е.
Станахте много.
Колко сме?
Ще повърна, ако ви преброя, но сте повече от един.
Яко.
Трябва да се натискате. - Добре.
Как да го направя? - С езиците.
Мамка му!
Видях как бащата на Кейтлин изчегъртва стикера й от колата.
Чудех се какво става с тях, когато някой умре.
Стана това, че се надрусах.
Видя ли как Кейтлин... - Избухна? Не.
А ти?
Аз само чух.
Странно е да си там и да го пропуснеш.
Съжалявам, че го пропуснах,
и това ме кара да се чувствам ужасно.
Да, сигурно е много стимулиращо.
Стимулиращо.
Всичко е наред.
Добре ли си?
Благодаря ти, че ме харесваш. - За нищо.
Искаш ли да дойдеш с мен на мача?
Какво?
Опитвам се да измисля причина да ти откажа.
Мога да ти подскажа. - Давай.
Може би мачът ще е скучен? - Забавно е да им се подиграваш.
А и се пада на Хелоуин. - Да.
Може би съм от онези, които се възбуждат от скръбта.
Има много по-големи пачаври от мен.
Другите биха се чупили, докато повръщах.
Може би не ме познаваш.
Но аз те познавам.
Наистина ли? - Да.
Засичаме се в много от часовете. Ти си киноманиак. Сладък си.
Купчина тор се е стоварила върху баща ти и той починал.
Съжалявам, че го казах на глас.
Сега ще се наложи да дойдеш на мача с мен.
Наистина. Много съжалявам. - Недей. Заради гъбите е.
Да. Благодаря ти.
Баща ми беше фермер, но почина от сърдечен удар.
Слухът, че е бил смазан от лайна, е фалшив.
Ако си гледала "Завръщане в бъдещето", знаеш, че е невъзможно.
Децата са жестоки.
Много съжалявам. - Няма защо.
Всички сме жестоки.
Днес беше странен ден.
Но вечерта си прекарахме добре.
Да, наистина.
Това няма да ти се превърне в навик, нали?
Интоксикацията ли?
Не, имах нужда от...
Не знам от какво имах нужда.
Плака ли?
А ти?
Не спирам да плача.
Не е същото без кръвта.
Така приличам на кралица на бала.
Да се бях облякла като секси вещица.
Дори нямам дълбоко деколте.
Сексапилът ти е неизбежен.
Стига бе! Направили са място за поклонение.
Ето го и извратеняка. - Здравей, Квакер Оутс.
Ти Кери ли си? - Да. Благодаря ти.
Щеше да е супер, ако...
Не го казвай. - Знам. Кейтлин прецака всичко.
Тя не нарочно... - Така влошаваш нещата.
Шапката ти.
Ще престанеш ли? Не мога да те позная.
Е, казвай, Хипстър Оутс?
Отборът ни се казва "Квакерите".
Не говоря за костюма. Разкажи ми за увлечението си по мен.
Отначало.
И така...
Преместих се след смъртта на татко.
Видях те за първи път, след като Спирос ме представи.
Ти сигурно си Дилън. Добре дошъл.
Искам да ви представя г-н Дилън Ховмайър.
Нов е, затова, моля ви, дръжте се учтиво.
Направих добро първо впечатление.
След две седмици те видях в "Мунлайт".
Когато Джед се опита да те прегърне...
После те видях в деня след изборите.
Мара, защо си се облякла така? - Защото съм в траур, мамка му!
Наказаха те за неприличен език. - Заслужаваше си, мамка му!
Знам, че е клише, но написа стихотворение,
което ме накара да мисля, че ме разбираш, макар да не се познавахме.
Добавих те като приятел във Фейсбук. Разглеждах снимките ти.
Дори ти дадох номера си, но ти така и не го записа в телефона си.
Надявах се да се засечем през лятото, но така и не се видяхме.
После си казах - защо да си правя труда?
Отиваме в колеж.
Това ме натъжи, защото ти изглеждаше толкова готина и оригинална.
Но тогава...
Когато Кейтлин умря, не можех да те открия.
Носеше две раници. Едната беше на Кейтлин.
Добре ли си?
Не знам какво да правя с нея. - Аз ще я взема.
Какво да се случи отново?
И когато каза, че може да се случи отново, си казах:
"Може би пропилявам живота си.
Готвя се за година, която може да не дочакам.
Затова, майната му. Ще ти кажа как се чувствам.
Ще похарча спестяванията си за кола.
Вече няма да се страхувам".
Слушаш ли ме изобщо?
Да, съжалявам. Беше чудесно.
Не мисли, че не те слушах.
Защото ми се струва, че снимаш играта.
Не, никога не снимам играта.
Чакам момента "Обичаме чепове".
Никога нямаше да позная какво ще кажеш.
Всяка игра, за един кратък момент, Харпър Уи, Пери Лав и Стив Кокс
се подреждат в "Уи Лав Кокс".
Толкова е детинско. - Наистина.
И аз си спомних момента,
в който разбрах, че те харесвам.
Харесваш ли ме?
Може би.
Беше много отдавна.
Аз се забавлявах, а ти ме погледна в очите и ми каза:
"Мара,
обичаме чепове".
Мара,
обичаме чепове.
Случило ли се е нещо?
Пери Лав беше от хората, които правеха света по-хубав.
Беше като свеж въздух. После се превърна в новина.
Като всички нас.
Нарекоха инцидентите "Ковингтънското проклятие".
Какво тъпо проклятие!
Пери Лав беше гей. Нямах представа преди помена.
Когато се разкри пред нас в 6-и клас, ние го обикнахме.
Не знаеше ли? - Защото ни беше приятел.
А ние сме прогресивни хора.
Нашето момче...
Нашето момче беше прекалено добро за този свят.
Беше трогателно. Тогава не знаехме, че...
Прекратиха учебните занятия.
Докога?
Ще кандидатстваш в колеж, когато всичко това приключи.
Сега поне не можете да кажете, че на вас ви е било по-трудно.
Права си.
На теб ти е много по-тежко.
Не може да бъде!
Разбира се, че не караш хюндай или нещо подобно.
Напомня ми песента на Спрингстийн за млекаря.
Има песен за млекар?!
Явно сама ще трябва да разбереш. - Няма да стане.
Днес го купих.
Защо?
Спестявах за кола за колежа, но може и да не доживея до утре.
Отидох в автокъщата, видях го, досмеша ме
и реших, че на хората ще им е забавно.
Защо не? Беше евтино.
Ще ме изкара до завършването.
Трябва да бъде мотото на училището. - Наистина.
Готова ли си за път? - С камиончето ти за мляко?
Естествено.
Абсурд! Никога няма да го забравим.
Обичам те, братле. - И аз ви обичам, момчета.
Имам нужда от това питие. Моля те. Ще го взема.
Нали може? - Да. Забавлявай се.
Искаш ли да се разходим?
Обичам разходките.
Как е питието? - Много текилено.
Пиеш чиста текила.
Искам да кажа... не.
Аз съм на бира. - Пий нещо сериозно.
Чакай. Ами ако причината е в алкохола?
Не!
Каква е причината според теб?
Не знам. - Този отговор не ме устройва.
Космическите глупости на вселената.
Тъпо. - Съжалявам.
Пиша книга. Казва се "Всички чувства".
Разказва се за момче, което отнема чувствата на другите и те умират.
Споделям нещо за себе си, което никой друг не знае.
Пияна ли си? - Да.
А ти? - Не.
Колко чаши изпи?
Не знам.
Мамка му!
Кажи ми нещо, което само аз ще знам.
Добре. След като татко почина,
отивах с касетофона в една стара плевня
и танцувах сам.
На "Бон Джоуви".
Плачех и танцувах.
Връщах песента и продължавах да плача и да танцувам.
Не съм чувала по-тъжна история.
А хората буквално експлодират.
Всъщност не всички експлодират.
Само тези от горния курс.
Наистина ли? - Да.
Спряхме на едно място.
Кошмарът продължава.
Искам да те целуна.
Наистина ли?
Да.
Трябва да тръгваме, нали? - Не.
Имаш вкус на текила.
Мамка му!
Специален агент Росети. Благодаря ви, че дойдохте.
Искам да ви кажа, че искрено съжалявам.
Всичко е наред. - Можеше и да е по-зле.
Можеше да сме републиканци.
Това беше забавно. - Благодаря.
Вие ли взривявате хората?
Не, госпожо.
Мислите ли, че нещо ги убива?
Отхвърлихме тази версия.
Освен ако не са замесени луд учен или магьосник.
Децата буквално избухват, затова има такава възможност, нали?
Ако вярвате в магьосници.
Вече не знам в какво вярвам.
Имате ли представа защо се случва?
В момента, не.
Но скоро ще разберем.
Поне така ми казаха.
Казвате, че сме прецакани.
Не. Казвам, че имам нужда от помощ.
Уплашените хора искат едно и също нещо.
Което е?
Да оцелеят.
Ясно. - Да.
И ние искаме да оцелеем. - Да.
Това ще е супер. - Чудесно.
Затова ми помогнете.
Какво ви трябва?
Наркотици? - Това ни каза.
Смята, че те са причината?
Не ни обвиняваше,
по-скоро се чудеше какво става и искаше да го отхвърли като версия.
Значи няма да кажеш на тази Скъли, че са дошли за нас?
Приличам ли ти на Бенисио дел Торо?
Не разбирам какво означава. - Аз също.
Трябва пак да гледам "Трафик".
Извини ни за момент.
Разбира се.
Какво мислиш? - Трябва да се отървем от тях.
Тя се нави. - Добре.
Навити сме. Какво искаш?
Това е най-хубавата част - Америка ме обезщети.
И ще купиш... - Всичко.
Бог да благослови Америка! - Отивам за ключовете.
Какви ключове?
Не държим стоката вкъщи.
Крием я.
Никога не знаеш кога ще ти го начукат федералните.
Имам въпрос. - Със стоката ли е свързан?
Да.
Утре заминаваме за Джързи. - Махаме се оттук.
Мислите, че причината е Ковингтън?! - Не знам и не искам и да разбирам.
Как се справяш с тази гадория?
Започнах да се натискам с едно много сладко момче.
Стига бе! Кой?
Ще се видим след 20 Не се друсай
Ховмайър.
Светът е отка...
Мамка му! Премести се!
Всичко е наводнено с Джо. - По-живо, Джена!
Чакай. Нищо не виждам. Не мога...
Натисни спирачката. - Обувките му са там.
Ще ги преместя. Ти върти волана.
Мара!
Мара...
Добре ли си?
Как си? Къде са Джо и Джена?
Мисля, че са мъртви. - Наистина ли?
Опитах се да ги изпера, но петната не излизат.
Мислех, че си ти.
Донесъл си ми анцуг? - Съжалявам, нямах време да мисля.
Това няма да го нося.
Обадих се на Росети.
Умно си постъпил.
Как изглеждаше?
Беше кошмарно.
Тези са като от "Извънземното".
Пуснете го! - Не я дърпайте!
Оставете я! - Пуснете ме!
Мара! - Махнете си мръсните ръце!
Мара! - Пуснете ме!
Мара, аз съм д-р Роланда.
Ние ще помогнем. - Помогнете на себе си, госпожо.
С това ще следим жизнените ти показатели. Това е всичко.
Ще направим кръвни изследвания,
за да се уверим, че всичко е наред.
Ще излезеш оттук за нула време.
Добре. - Всичко е наред. Спокойно.
Е.Т.
Елиът.
Е.Т.
Елиът.
Е.Т.!
Елиът!
Е.Т.!
Хей, Мара.
Мара.
Здрасти.
Къде сме?
Не знам, но мисля, че извършват тестове върху нас.
Целият клас е тук.
Разпитваха ме.
За какво?
Питаха какво съм ял и пил през последните месеци и къде съм бил.
Искаха и списък със сексуалните ми партньори.
Какво им каза?
Казах им: "Майка ви".
Яко. - Знаех, че ще ти хареса.
Правил ли си го?
Ще ме помолиш ли?
Това не ме вълнува.
Не те ли вълнува?
Не.
Но недей да спиш с други, докато сме гаджета.
Гадже ли съм ти?
Ти кажи. - Не, ти кажи.
Искаш ли да ми станеш гадже?
Нямам нищо против.
Супер.
Сега какво ни предстои?
Ще излизаме заедно.
Говорех за този полиетиленов свят.
Мисля, че това е животът ни сега.
Нашето мило правителство ни карантинира,
опитвайки се да изобрети хапче, което да задържа кръвта в телата ни.
Кажи името си за протокола. - Мара Карлайл.
Кокс. Стив Кокс.
Коул. - Коул чий?
Коул Иска адвокат.
На колко години си, Беки? - На 17.
Седемнайсет. - Седемнайсет.
Не задълго.
Какво можеш да ми кажеш за Кейтлин? - Беше секси. Бих я забила.
Щях да я заведа на бала.
Разкажи ми за Пери Лав. - Беше секси. И него бих забила.
Какво сънува снощи? - Понички.
Питай адвоката ми.
Гневиш ли се, Беки? - Непрекъснато.
А сега ядосана ли си? - Естествено.
Какво искаш да правиш в колежа?
Да остана жива.
Поне ни е удобно тук.
Толкова е неудобно!
Тук мирише странно. - На крака и канелени кифлички.
Краката преобладават.
Добре ли си?
Ами ако се случи с теб?
Няма. - Откъде знаеш?
Обещай ми.
Не мога да ти обещая. - Защо? Просто ми обещай.
Обещай, или ще се разкрещя.
Престани. - Моля те.
Всичко ще е наред.
Не звучи много убедително. Ако ти си отидеш и аз идвам с теб.
А ако аз си отида, ще те взема със себе си.
Говоря сериозно. Там долу ще сме съквартиранти.
Защото няма да отидем горе. - Съгласна съм. Обичам те.
И аз те обичам. - Навита съм.
Умирам от скука.
Тъпо ми е. Колко още ще стоим в този кондом?
Известно време. - Поне знаем, че сме съвсем здрави.
Да избягаме. - Вече опитах.
Защо да бягаме? Дойдох веднага, щом чух за това място.
Ще ни излекуват. - Тези консервативни маниаци ли?
Казаха, че сме прокълнати.
Всички онлайн се опитват да разберат защо се случва.
Кой е виновен според тях? - Никой не е виновен.
Ако е проклятие, някой трябва да е. - Няма проклятие.
Не ме интересува защо се случва, искам да го предотвратя.
Може би трябва да завършим.
Гледам те и ми идва да ти се нахвърля.
Престани.
Не я гледай така. - Как?
Как си?
В момента ли?
След случилото се с близнаците Далтън.
Може ли да го обсъдим по-късно?
Можеш да говориш с мен.
Предпочитам да се натискаме.
След това. - Няма след това.
Това беше много мъдро.
Майка ти каза същото. - Това беше жестоко!
Знаем, че се страхувате.
Но сме сигурно, че с ваша помощ, скоро ще открием лечение.
Знаем, че не е идеална,
но правим всичко възможно да решим проблема.
Ние във Вашингтон ще продължим да търсим лечение,
за да може да се върнете към живота, който заслужавате.
Имате ли въпроси? Слушам ви.
Благодаря ви, че говорите с нас. - Няма защо.
Защо когато някой от Вашингтон каже, че прави всичко възможно,
обикновено означава, че нищо не се върши и че сме прецакани?
Явно не сте разбрали презентацията. - Разбрах я. За нищо не става.
Освен ако не измислите вълшебно слайдшоу, което да лекува,
не виждам с какво ни помагате.
Разбирам ви, наистина. Имате основание да се ядосвате.
Държа да знаете, че сте в нашите мисли и молитви.
Не ми пука, ако няма ефект! - Ако нямате лек, просто ни кажете.
Обградени сме с клоуни, които ни лъжат.
Мара е права. На вас, политиците, не ви пука за нас.
Само на нас ни пука за нас.
"Квакери"! Само така! - "Квакери"!
"Квакери"! "Квакери"!
Да го духаш!
Мамо.
Супер!
Защо няма коледна украса?
На хората не им се празнува тази година.
Да. - Гадост.
Имаме си коледна елха! - Да.
Не може да бъде! Жестока е!
И не е от онези изкуствените.
Трябва да и сложим още играчки.
Отивам да се преоблека. Не мърдайте оттук.
Прибрах се!
Стая!
И ще нарекат лекарството "Бутон за отлагане"?
Така каза д-р Роланда по новините. - Да, тя е добър професионалист...
За кучка.
Може да го нарече както иска, стига да има ефект.
Така е.
Хубава елха.
Това е капан.
Знаем, че пушиш трева.
Не е вярно. - Вярно е.
Позволи му да бъде готиният татко.
Спипах те. Шегувам се.
Дай ми я.
Това ли е да си възрастен?
Да, като изключим безпокойството и пълния ужас.
Ще ти помогнем да завършиш.
Всеки ми го повтаря. Мислите ли, че това е решението?
Все пак е нещо.
Жестоко дръвче.
За първи път стъпвам в момичешка стая.
На момиче, с което съм излизал. - Може да го отметнеш в списъка.
Взех ти подарък. - Не! Аз нямах време да ти купя.
Какво?
Какво има?
Тялото ми...
... е в палаво настроение.
За първи път ми се случва.
Удари ли се?
Може ли да ти призная нещо?
Да.
Радвам се, че не избухнах върху теб.
Мислех си: "Моля те, не се взривявай".
За вас момчетата е голяма трагедия. - Така е.
Наистина те харесвам.
И аз те харесвам.
Мислиш ли, че сме в безопасност?
Не знам. Надявам се.
Ще се върнем в училище и ще го караме ден за ден.
Какво?
Какво има? - Спомена нещо за училище.
Не чу ли?
Не! - Хайде. Тръгвай!
Размърдай се! Хайде!
Движение!
Другите класове учат в читалището, за да не се заразят от нас.
Защо? - Можеше и да е по-зле.
Как? - Можеше да свършим като Кейтлин.
Кейтлин не беше първият човек, който избухва пред очите ми.
Докато служих,
видях един приятел - Марк Дженсън, да стъпва върху мина.
Не се сбогуваш. Не казваш последни думи...
Просто се случи.
Няма да ви лъжа, че всичко ще бъде наред,
защото това са глупости.
Не знам какво ще стане.
Но знам, че ще ви помогна да завършите.
Добре ли ви звучи? - Да.
Нали?
Коул.
Може ли да отида до тоалетна?
Върви.
Нали няма пак да ни отвлечете?
Първо, никога не съм го правила. Второ, не.
Уверени сме, че Бутонът... - Не го казвайте.
Бутон за отлагане.
Мамка му! - Какво не ти харесва?
Името. - Добре. Ти какво име би му дала?
Не знам. Някакво по-научно.
Имаше научно име, което никой не помни.
Защо? Защото беше дълго. Затова измислихме прякор.
Благодаря че, ми разяснихте концепцията за прякорите.
За нищо. Сега изчезни оттук. Здрава си.
Защо сте още тук?
В кабинета ми? Тук работя.
Ако смятате, че сте намерили решение, защо още сте тук?
Всеки може да ми измери кръвното.
Вие имате значка. - Тук всички имат значки.
Не мислите, че всичко е приключило.
Да се надяваме на най-доброто.
Подготви се за най-лошото!
Това нещо сексуално ли е? - Не.
Може би. Готов ли си?
Да. - Върви напред.
Ще се ударя ли? - Сигурно, но няма да е по моя вина.
Какво правиш? - Страх ме е.
Защо те е страх? Имай ми доверие. - Притеснявам се.
Внимавай, защото това място е опасно.
Чакай. Какво означава това?
В какво се забърквам?
Стой тук. Готов ли си? Завърти се.
Едно, две, три. - Забавно е. Харесва ми.
Добре. - Стига.
Готов ли си? - Не.
Добре, готов съм.
Очакваше ли го?
Не.
Питах се какво да подаря на гаджето за рождения му ден.
Било му е толкова тежко, когато бил хлапе,
че танцувал сам в плевня на музика от 80-те.
Може би ще иска да знае, че вече не е сам.
Яко е. - Нали?
Да.
Благодаря, Мара.
Може ли да обсъдим нещо?
Бременен си. - Да, с тризнаци.
Имам здраво семе. - Да.
Добре, продължи.
Какво ще стане след дипломирането?
С нас ли?
Да.
Не съм мислила толкова напред, но знам, че искам да съм с теб.
Наистина ли?
Ти си най-хубавото нещо, което ми се случи след спонтанните избухвания.
Най-хубавото ли? - Най-хубавото.
Обичам те. - Мамка му!
Не може да реагираш така! - Съжалявам.
Шегуваш ли се? - Издъних се.
Издъни се. - Ужас!
Кажи ми го по-късно. - Не.
Добре, ще ти го кажа.
Виж...
Това лято може да попътуваме.
С удоволствие.
Ако не сме на парчета.
Чувала ли си за Теоремата за безкрайните маймуни?
Не, но ми харесва как звучи.
Ако имаме безкраен брой маймуни
и им дадем безкраен брой пишещи машини и безкрайно време,
те ще напишат Шекспир.
Думата "Шекспир"? - Не, цяла шекспирова пиеса.
Претенциозни маймуни.
Стига. - Не може ли да напишат нещо друго?
Ще напишат всяка издадена книга, защото не могат иначе.
Не могат иначе.
Доста мисля за това. - Разбирам.
Дава обяснение на случващото се.
Маймуните пишат книги, заради които гърмим?
Не. Тъй като не можеш да кажеш със сигурност,
че нещо няма да се случи,
то рано или късно ще се случи, като Големия взрив.
Моята идея за злите маймуни ми харесва повече.
Сервитьорката много се забави.
Не мисля, че ще дойде.
За първи път някой се страхува от мен.
Да отидем другаде. - Не, винаги идваме тук.
Това е нашето място.
Знам, но може би вече не е.
Забрави.
Не искам да се чувствате като научни проекти.
С ваша помощ Центърът за контрол на болестите
работи денонощно заедно с Вашингтон,
за да може всеки американец да има достъп до Бутона за отлагане.
Какво представлява това лекарство?
На първо място, уви, то не лекува,
но е лечение.
Ще ви дам пример.
Понякога компютърът ви спира да работи, докато пишете.
Когато това се случи с нас, нямаме такъв късмет.
Има ли желаещи да излязат отпред?
Стив, чудесно. Ела.
Много мило.
Това е за нашите братлета. - Да!
Искам да потупваш главата си с едната ръка.
Така ли?
Можеш ли да потъркваш корема? - Да.
Застани на един крак.
Скачай нагоре-надолу.
Това са глупости.
Бягайте!
Мара! Хайде, ставай.
Мара! - Тес!
Хайде!
Отворете!
Мара! Мара!
Оттук ще излезем по-бързо.
Какво става? - Сгрешиха. Те...
Когато...
Мара!
Добре ли си? - Не.
А ти? - Радвам се, че още си тук.
Парче от челюстта му ме удари по челото.
Не го усетих.
Мара!
Нищо не почувствах.
Така... Господи!
Спомням си, че чаках да умра.
Миличка?
Майката на Дилън те търсеше.
Обади се да пита как си.
Мара, ще ми отвориш ли?
Моля те.
Искам да се уверя, че си добре.
Не може да бъде!
За целта ще ви трябва водка, сух вермут,
гренадин и лед.
Смесваме три части водка...
... с една част вермут.
Напълваме с лед
и разбъркваме,
преди да го излеем в чаша за мартини.
Така.
После вземаме гренадина
и изливаме цялата бутилка в чашата с мартини.
Това е моят нов коктейл, който нарекох:
"Гаджето ми и всичките ми приятели са мъртви".
Имам няколко въпроса. - Един момент.
Моля те, недей.
Следващият е за теб. - Добре.
Не съм готов да се справя с това. - Да, нали?
Но аз открих едно нещо, което пропъжда това чувство.
И какво е то?
Алкохол.
Защо шептиш? - Защото е тайна.
Защото съм малолетна.
Но не казвай на никого.
Теси!
Мара. - Теси! Хайде да лудеем.
Как стигна дотук? - Пеша.
Вървяла си 15 км. - Знам. Аз съм Жената чудо.
Хайде да отидем някъде.
Ще хвърляме балони, пълни с червена боя.
Трябва да ходим на училище. - Майната му!
Не мога да не ходя на училище. Трябва да се махна оттук.
Случилото се с Дилън беше ужасно. Съжалявам.
Но хората умират вече седем месеца.
Побърквам се. Не искам да умра.
Ами...
Тогава не умирай.
Не бъди кучка и ми помогни.
Не мога да ти помогна както ти искаш.
И как искам?
Искаш да не съществуваш, докато не спреш да съществуваш.
Защо ви карат с бус? - Не ни разрешават да шофираме.
По-добре ела с мен.
Ако не дойдеш, забрави за къщата на плажа.
Едва ли ще доживеем дотогава.
Мразя те!
Мамка му!
Здрасти.
Това беше като метафора.
Мара. - Какво? Ще ме арестуваш ли?
Имаш ли нужда от помощ? - Ето. Удари едно.
Какви ги вършиш?
Колата на агент?! - Беше забавно.
Кога точно ти беше забавно?
Около 16 ч. - Нямах това предвид.
Сериозно? - Пияна ли си?
Хиляда процента.
Къде намери алкохол? - Освен този тук ли? Крада го.
Защо ми го казваш? - Защото ме попита. Защо да те лъжа?
За да се почувстваме по-добре. - Само това ви интересува.
Търсите хора, които да ми "помогнат".
Защото сме загрижени.
Защо иначе ще подаваме молби? - Не искам да ходя в колеж.
Не ми пука, стига да си жива. Само така ще се чувстваме по-добре.
Ще умра в кървава експлозия. Сега по-добре ли се чувствате?
Стига вече!
Нощта на бала
Ковингтънското проклятие
Мара беше с Кейтлин, Далтън и Дилън. Тя е проклятието.
Текила?
Каква е текилата? Не, благодаря.
Изпрати ли ми списък с къщи на плажа?
Може би.
Никога няма да остареем.
Вече сме много, много стари.
Довечера заминавам.
Искам да живея.
Дори да е за няколко минути.
Надявам се да живееш вечно.
Като елф.
Елфите безсмъртни ли са?
Освен ако не ги убият или не умрат от мъка.
Така казваше Дилън.
Беше маниак.
Да, харесвах го.
Ще се видим вътре.
Винаги ще бъдеш най-добрата ми приятелка.
Какво сте навлекли?
Завършваме. - Не, това е балът.
И двете.
Адски тъпо.
Беки Бърки.
Съжалявам, че ги убих.
Добре, Мара... - Не бери грижи, мой човек.
Съжалявам, че аз съм проклятието.
В мен е причината. Бях с Кейтлин, с Пери, с близнаците Далтън
и с Дилън.
Случи се заради мен.
Не знам защо.
Не съм страхотен човек.
Мразя се, защото ви причиних болка.
Много съжалявам.
Иска ми се и те да бяха на този тъп бал.
Благодаря, Мара.
Също така...
Спрингстийн наистина е много добър.
Научих го по трудния начин.
Благодаря, Мара.
Клеър Хаклън.
Аз съм виновна.
Аз съм проклятието.
Не бях добра християнка и сега Иисус ме наказва.
Сядай, пачавро!
Не, аз съм виновна. Исках да съм с най-добрия успех
и си пожелах конкурентите ми да умрат.
Съжалявам. - Успокой се.
Съжалявам. - Недей.
Аз бях. Сигурен съм. - Крадях храна от столовата.
ДИЛЪН ХОВМАЙЪР
И аз те обичам.
Здравей, майка на Дилън.
Здравей, Мара.
Може ли да дойда при теб?
Съжалявам, че не дойдох на погребението.
Разбирам.
Но надгробният камък е хубав.
По негов модел е.
Наистина ли?
Първия път, когато излязох с Дилън,
ми стана лошо от магически гъби
и виждах много негови копия.
Беше красиво.
Сега не виждам дори едно.
Каза ми, че ти е държал косата.
Наистина ли?
Мислеше ли, че нося лош късмет?
Не.
Мислех, че изпитваше силна болка
и не знаеше как да се справиш с нея.
Не знам какво да правя с тялото си.
Сякаш умирам.
Изпитвам постоянен страх.
Понякога искам да умра, за да се свърши най-после.
Такъв е животът понякога.
Животът е гаден.
Така е.
Наистина.
Защо се случва?
Чу ли за онзи мъж, който пропаднал в карстова яма?
Спял в леглото си, когато се отворила.
Леглото му пропаднало в ямата.
Брат му чул виковете му.
Втурнал се към стаята и на нейно място открил огромна дупка.
Чувал как брат му викал за помощ,
но било невъзможно да му помогне.
Не могли да извадят тялото.
Чудесно.
Сега ще ме е страх и от карстови ями.
Такъв е животът.
Сигурна съм, че не го е заслужавал.
Никой от вас не го заслужава.
Няма значение кой какво заслужава.
Мъдра реплика. - Откраднах я от Клинт Истууд.
Мисля, че Дилън разбра.
Намери отговора.
Господи!
Какво ще правя сега?
Искаш ли да дойдеш на вечеря другата седмица?
Да, разбира се.
Благодаря.
Ти добре ли си?
Съжалявам.
След няколко месеца нямаше повече експлозии.
Всички си тръгнаха и ние можехме да заминем.
Очаквахме нещо повече.
Заявиха, че Бутонът за отлагане действа.
Объркали последната партида, но новата била наред.
Мисля, че искат да ми пробутват хапчета до края на живота.
Сигурна ли си, че е безопасно? - В сравнение с какво?
Обаждай се на всеки час. - Да, обаждай ни се често.
Мисля, че така ще стане.
Ще съборят училището, в което има смисъл.
Ще издигнат мемориал,
в което не виждам особен смисъл, защото нека си го признаем...
Ще бъде ужасен.
До края на учебната година загинаха 31 зрелостници.
Аз не умрях.
Така и няма да разбера защо.
Какво научихме?
Каква е поуката?
В крайна сметка всичко е...
Майната му!
Светът е жесток и нищо в него няма смисъл.
Остава ти само да вдигнеш средния пръст
и да кажеш: "Майната ти, живот! Да го духаш!".
Ще бъда неповторима, въпреки гадостите.
Ще обиколя света. Ще завърша университет.
Ще напиша няколко книги. Ще изкарвам минимална заплата.
Вероятно ще излизам със свестни момчета и ще се омъжа.
А понякога, късно вечер, когато светът е притихнал,
ще им разкажа за Дилън и какво означаваше за мен
и как всеки ден мисля за него.
Вероятно ще имам куп деца и ще бъда готина майка.
Не, забравете. Ще стана президент.
Аз, Мара Карлайл...
Тръмп ще ме гледа от ковчега си и ще каже:
"Коя е тази кучка?". Ще му отвърна:
"За теб съм "кучката президент", копелдако".
Големият взрив е избухнал от нищото без причина.
Или е бил по Божи план. Кой знае?
Но после динозаврите измират,
защото метеорит ударил Земята в най-неподходящото място.
Мамка му!
Вулканите избухват, хората карат пияни,
образуват се карстови дупки и понякога хората избухват.
Това означава, че нещо кофти ще се случи.
Неизбежно е.
И така, ето ни и нас.
Ще живея живота, който искам сега.
Няма да чакам деня, който може и да не дойде.
Ще остана в къщата на плажа
и ще пуша наргиле с пръсти, заровени в пясъка.
Не знам какво ме очаква. Дано е нещо хубаво.
Знам само, че мога да умра във всеки един миг. Както и вие.
Няма справедливост, но светът е прекрасен
и аз се радвам, че съм тук.
Макар и за кратко.
Какво друго можеш да направиш?
Превод ДИМЯНА КОВАЧЕВА
Уеб рип субтитри от JJD @ 2021 YavkA.net