Томазо, нужно ли е да ходим на риболов близо до острова?
Прекалено много се тревожиш.
Не знам. Ами ако приказките са истина?
Стига, Джакомо. Наистина ли вярваш в морските чудовища?
Прекалено много странни неща се случиха в тези води.
Това са просто приказки.
Бабини деветини, които да ни отклонят от идеалното място за риболов.
-Но Томазо... -Всичко е наред.
Така е по-добре.
Какво е това?
Пропусна. Да тръгваме, преди да се е върнало.
Казах ти, че съществуват.
Какво чудовище!
Ужасяващо!
Избягала рибка! Избягала рибка!
Не, не, не!
Мама ще ме убие!
Катерина!
Почакай!
Добро утро, г-н Бранзино. И съжалявам.
Как е г-жа Бранзино?
Здрасти, Лука.
Извинете, госпожо. Да сте...
Да.
Джузепе, връщай се!
Да не искаш да избягаш като приятелчето ти Енрико?
Защото имам да ти кажа нещо. Той или е мъртъв, или е...
на свобода. Някъде. Из света.
Но най-вероятно е мъртъв.
Добре, всички сте тук.
Мона Лиза, защо се усмихваш?
Да няма още някой там?
Джузепе.
Какво говорихме току-що?
О, Джузепе.
Добре. Да тръгваме.
-Здравейте. -Добро утро.
-Здрасти, г-жо Арагоста. -Здрасти, Лука!
-Добро утро. -Добро утро!
ЛЯТНОТО ПРИКЛЮЧЕНИЕ НА ЛУКА
Добре. Чисто е.
Кажете, ако някой има нужда от нещо.
Никой?
Не? Добре.
Джузепе...
Земни чудовища! Всички да се скрият!
Лука!
Обядът е готов!
Веднага идвам!
Хайде! Трябва да се връщаме.
Закъсня с две минути. Лодка ли мина?
-Скри ли се? -Да, мамо.
Защото дори само да те зърнат...
Да не мислиш, че идват да търсят приятели?
-Не. -Да си дърдорите.
-Не. -Не. Тук са, за да убиват.
-Искам да се уверя, че го знаеш. -Благодаря, мамо.
Когато бях малка, минаваха седмици, без да видим лодка,
и нека ти кажа, нямаха мотори.
Просто едно потно земно чудовище с гребло.
-Здравей, бабо. -Здрасти, Мехурче.
-Здрасти, татко. -Лука!
Погледни Принчи-песа. Сменя си черупката.
Великолепно е.
Ето това е рак, достоен за състезание.
Чудесно.
-Не я гледай в очите! -Извинявай.
Но не се извинявай. Тя усеща слабостта.
Идвай да ядеш, Лука. Хайде.
Трябва да победим сем. Бранзино на състезанието с раци тази година.
Всички си мислят, че Бианка Бранзино е велика с нейните раци победители
и прекрасните имитации на делфини. Моля ти се!
Всеки може така.
Нали?
Дори не знам защо делфините звучат така.
Защо просто не говорят?
Лука. Какво си се умислил?
Чудех се...
Откъде идват лодките?
От града на земните чудовища. На повърхността.
Веднъж бих на карти един тип там.
Мамо! Какво правиш?
Достатъчно голям е да чуе историята.
Била си на повърхността и си се преобразявала?
Не! Не! Край! Точка!
Просто ми беше любопитно.
Така ли? Любопитството улови рибата.
Не говорим, не обсъждаме и не размишляваме
ни най-малко за повърхността! Ясно?
Да, мамо.
Ето. Да се връщаме към работата.
Хей.
Погледни ме в очите.
Знаеш, че те обичам, нали?
Знам, мамо.
Малко се тревожим за него, нали?
Не, благодаря! Наядох се.
Бау!
Спокойно. Не съм човек.
Слава Богу.
Ето, дръж това.
Тук ли живееш?
Тук долу? Не, не, не. Дойдох да си взема нещата.
Ей! Почакай, това е мое!
Господине? Забравихте си харпуна и...
О, да. Благодаря.
Какво? Какво правиш?
Не, не!
О, не!
Помощ!
За първи път ли ти е?
Разбира се! Аз съм добро дете!
Ей, успокой се.
Дишай.
Е? Не е ли прекрасно?
Не! Гадно е и не бива да съм тук горе.
Приятен ден.
Благодаря ти.
Приятен ден. Отново.
Бабо,
наистина ли си ходила на...
Добре, слушайте. Това е Смука.
Да. Сега той ще ви наглежда. Ясно?
Еха. Тежка гледка.
Ето.
Хайде.
Почакай. Сякаш все още е тук.
Да, опашка фантом. Ще свикнеш.
Ясно. Ходенето.
Не се тревожи, имаш късмет. Аз измислих ходенето.
Първо събери всичко едно над друго.
Като купчина камъни.
Супер! Горе-долу, все тая.
Ходенето е като плуването. Но без перки. И опашка.
И няма вода. Иначе е същото нещо.
Пробвай.
Не така. Пробвай пак.
Опитай се да водиш с главата. Не, дай корема напред.
Това си е лежане на земята. Какво ще кажеш за това?
Направи крачка, без да се замисляш.
Не, не, не, не се замисляй.
Не знам как да не мисля за нещо.
Добре, добре. Гледай.
Насочи крака накъдето искаш да отидеш.
След това се задържаш, преди да паднеш.
Да, точно така.
Добре. Добре.
-Да. Да! -Схванах го!
Не е зле, хлапе. Алберто Скорфано.
Лука Пагуро.
Човешки работи. Нещо като експерт съм.
Какво значи?
Това, което каза?
Хайде. Ще ти покажа и други неща.
Перлена майко!
Тук горе ли живееш?
Да. С баща ми.
Той не се задържа много, така че правя каквото си искам.
Не е ли опасно?
Да, това е най-якото! Всичко хубаво е на повърхността.
Какво още има?
Въздух!
Гравитация! Позната като падането!
Небето. Облаците. Слънцето.
Не гледай към него. Шегувам се. Погледни.
Има и човешки неща.
Както виждаш, събирам ги отдавна,
така че питай каквото искаш.
Да. Това е вълшебната пееща машина.
За съжаление е развалена.
Ти я поправи!
Веспа е свобода
Какво е това?
Най-великото човешко изобретение.
Веспа.
Сядаш отгоре и те кара, където пожелаеш.
Из целия широк свят!
"Веспа е свобода."
Да!
Яко, нали?
Да.
Ще сглобиш ли един такъв модел? Мисля, че имаш всички нужни части.
Имам частите.
Ще сглобя един модел. Искаш ли да помогнеш?
Аз ли? Да! Почакай! Не, не мога.
-Трябва да се прибирам. -Сега ли?
Да, ако родителите ми разберат, че съм бил тук...
Ще стане зле. Благодаря ти, но...
Довиждане. Завинаги.
Добре, но вече наистина трябва да вървя.
Добре. Чао.
Сериозно, наистина трябва да се прибирам. Веднага.
Добре. Чао.
-По-добре е от снимката. -Да.
Трябва да тръгвам.
До утре!
Лука! Къде беше?
Не казвай: "На повърхността." Не го казвай.
На повърхността.
Какво каза?
Какво му има на крака ти?
Лука.
-Аз... -Ще ни кажеш ли къде беше?
Аз съм виновна.
Пратих го да търси морски краставици.
Да! Извинявай, бабо, не можах да намеря.
Мамо, животът му е по-важен от твоето мезе.
Благодаря ти.
Как го свали?
Карах го.
Не го карах. Бутнах го през прозореца.
Отне ми време пак да го сглобя, но сега е добре.
Готов ли си да го яхнеш?
Благодаря ти, но не, благодаря.
Страх ме е да не умра.
Добре, аз ще го карам. Ти дръж рампата.
Не е ли добре да премислим една вечер?
Каквото и да става, не помръдвай!
Не съм най-подходящият за това. Повече съм по идеите...
Понеси ме, гравитация!
Това е нормално! Не губи концентрация!
Не мърдай!
Мъртъв е. Убих го!
-Почакай. Добре ли стана? -Божичко...
Видя ли колко високо полетях?
Чудесна работа с рампата.
Хайде сега да сглобим друг.
Хайде, Лука!
Какво ти става, глупако?
Трябва да го караме заедно.
Ако не седиш отзад, придържайки предната част,
целият се разпада.
А кой ще държи рампата?
Костенурката. Хайде. По-бърза е, отколкото изглежда.
Добре. Тръгваме.
Ще се качваш ли?
Не. Не мога. Никога няма да мога.
Ей, ей, ей. Знам какъв е проблемът ти. Чуваш Бруно в главата си.
-Бруно? -Да. И аз понякога го чувам.
"Алберто, не можеш." "Алберто, ще умреш."
"Алберто, не слагай това в устата си."
Лука, просто е. Не слушай тъпия Бруно.
Защо се казва Бруно?
Не ми пука. Няма значение. Наричай го както искаш.
Накарай го да млъкне. Кажи: "Силенцио, Бруно."
Силенцио, Бруно.
По-високо! "Силенцио, Бруно."
-Силенцио, Бруно. -"Силенцио, Бруно."
Силенцио, Бруно!
-Чуваш ли го още? -Не! Само теб!
Добре! Дръж се!
Да!
Силенцио, Бруно. Силенцио, Бруно. Силенцио, Бруно.
Опа.
Да!
Да! Живи сме! Не мога да повярвам!
-На ти, Бруно! -Да!
Какви са тези малки светлинки?
Риби аншоа. Ходят да спят там.
-Сериозно ли? -Да.
А голямата риба ги пази. Веднъж я докоснах.
-Не знам, стори ми се като риба. -Еха.
Животът ти е много по-як от моя.
Аз никога не ходя никъде.
Само си мечтая.
Дойде тук горе.
Благодарение на теб.
Иначе никога не бих видял нищо от това.
Бил ли си някога в града на хората?
Да!
Не.
Но татко ми е разказвал. Така че съм си експерт.
Баща ти май е много готин.
Късметлия си, позволява ти всичко.
Да. Определено.
Хей, помниш ли, когато едва не се ударихме в скалата?
Полетяхме във въздуха и аз извиках: "Да!" Ти извика: "Не!"
Нямаше ли да е яко да имаме истински Веспа?
Да. Това ми е мечтата.
Да.
О, Лука, виж!
Подивели Веспа!
Лука, поеми управлението!
Да, човече!
Хайде, по-бързо!
Да!
Направих го, Алберто! Направих го!
Алберто?
О, не! Заспал съм!
Какво?
Даниела, нужно ли е да го правим?
Кое?
Синко, много си загазил.
Трябва да ни обещаеш,
че повече няма да отиваш на повърхността.
Много съжалявам.
Но знайте, че там не е толкова опасно.
Мога да ви покажа.
Казах ти. Синът ни дърпа дявола за опашката.
Но, мамо, ние винаги внимаваме.
"Ние"?
Аз и приятелят ми, Алберто.
Спокойно. Той е един от нас.
Да. Обикновено има някакво лошо влияние.
Хубаво е, че ме повикахте.
Лука, това е брат ми, чичо ти Уго.
Благодаря ти, че дойде толкова бързо.
Разбира се.
Здравей, Лука. Приятно ми е да...
Лука, удари сърцето му.
Да. Червеното нещо. Удари го.
По-силно!
Благодаря. Тук горе има прекалено много кислород.
Не е като в дълбините. Както ще видиш.
Какво?
Няма слънчева светлина, но и без това няма нищо за гледане.
Или правене. Стоиш си сам с мислите
и остатъци от трупове на китове, които можеш да ядеш.
Малки частици, които влизат в устата ти. Не можеш да ги спреш.
Не можеш да ги видиш. Ако...
Устата ти е отворена, остатъците влизат в нея.
Да, хубаво е. Препоръчвам го.
Хайде. Нямаме време за губене.
Мамо, той какво има предвид?
До края на сезона ще останеш с чичо Уго.
Не, не мога!
Значи два сезона. Искаш ли да станат три?
Защо го правиш?
Светът е много опасно място, Лука,
ако трябва да те изпратя на дъното на океана, за да те опазя, така да бъде.
Не знаеш какво е горе!
Но познавам теб. И знам кое е най-доброто за теб.
Решено е.
Хей. Погледни ме.
Знаеш, че те обичам, нали?
Изпращат ме на дъното!
Да живея със странния си прозрачен чичо!
-Какво да правя? -Остани?
Тук горе ли? Ще дойдат да ме търсят.
Добре, това може и да е вярно,
но ще те търсят ли там?
Няма начин. Това е лудост.
Там сигурно има купища Веспа. Сигурно има и за нас.
Истински Веспа.
Можем ли въобще да оцелеем там?
Аз и ти? Ние сме способни на всичко.
Ще плуваме до Веспаград, ще намерим синьор Веспа...
Почакай. Мислиш ли, че наистина има синьор Веспа?
-Логично е да има, нали? -Да. Продължавай.
Ще му кажем: "Синьор Веспа, направете едно такова и за нас!"
Най-хубавата рисунка, която съм виждал.
Да, знам. Лука, замисли се.
Всеки ден ще пътуваме до ново място,
всяка вечер ще спим под рибите.
Никой няма да ни казва какво да правим. Ще сме само аз и ти.
Свободни.
Понеси ме, гравитация!
Силенцио, Бруно.
Да!
Хайде!
Да!
Папа, какво е това?
Как ще се промъкнем?
Фасулска работа.
Само не се намокряй.
Всъщност градът е малко пренаселен.
Ей! Силенцио, Бруно.
Какво ти става, глупако?
-Получи се. -Видя ли?
Просто ме следвай.
Типичният човешки град. Яко, нали?
Сега ти го направи. Просто го кажи.
Госпожо, какво ти става, глупако?
Да не би да го казах погрешно?
Еха!
Алберто, прекалено опасно е.
Да се махаме оттук.
И къде ще отидем?
Това е синьор Веспа.
Хайде пак.
Мама мия! Стига вече бръмчене.
Здрасти! Здрасти!
Би-бип!
Сторете път на гордостта на Порторосо!
Здравейте, красавици!
Карате ме да се изчервявам.
Кой иска да гледа как изяждам голям сандвич?
Ето. Така ще разгледаме света.
Ей, малко помощ?
Мама мия! Говори на Ерколе. Има ли ти нещо?
Главата ме заболя...
Не ти, Чичио! Дръпни се!
О, пиколина, ако има дори и драскотина...
Някой извади късмет днес.
Кой извади късмет?
Не сте от града?
Нека ви посрещна.
Чичио?
Радвам се да се запознаем, Номер едно и Номер две.
Харесват ми дрехите ви.
Откъде ги взехте? От някой труп?
От труп.
Шегувам се.
Вижте, синьор Веспа...
Синьор Веспа?
Този е забавен.
Аз съм Ерколе Висконти. Петкратен победител на Порторосо Крос.
На кое?
Порторосо Крос!
Как мислиш платих за красивия си модел Веспа?
Стига си го гледал. Прекалено хубав е за теб.
Супер.
Малкият загуби ума и дума.
И вони ужасно.
Ей, приятелят ми ухае чудесно.
Извинявай. Ще му се реванширам.
Чичио, Гуидо.
Какво правите?
-Лука! -Алберто!
Само ще те изкъпя.
-Не, не, не! -Забавно е.
Не!
Ей! Ерколе, баста!
Вижте кой е тук. Плюлия.
Еха. Така ли тренираш за състезанието?
Терорът ти наближава...
-своя край. -"Своя край."
Като преди година ли? Когато се отказа по средата на състезанието?
Защото не можеше да спреш да повръщаш?
Не съм се отказала. Накараха ме да спра.
Мисля, че това е по-гадно. А сега се махай.
Забавлявам се с новите си приятели.
Те идват с мен.
Качвайте се. Допълнителното тегло ще ми е от полза.
Супер. Основете си клуб. За загубеняци!
Маджоре! Пак са забелязали чудовище. Този път на пристанището.
Знам. Подготвили сме награда. Някой ще спечели.
Аз! Аз! Аз обирам наградите.
Чичио! Вземи харпуна на баща ти!
Ще уловим морско чудовище.
Този кретен си мисли, че може да се държи така, защото все печели,
а дори не трябва да участва, защото е твърде стар и твърде голям кретен.
Ние, аутсайдерите, трябва да се подкрепяме, нали?
Какво е аутсайдер?
Аутсайдери. Деца, които са различни,
обличат се странно или се потят повече от обичайното.
Прекалено много ли е? Да.
За състезанието ли сте в града?
Порторосо Крос?
Добре си побъбрихме.
Трябва да ги доставя. Винаги тренирам, нали се сещате?
Трябва да я попитаме за състезанието Порторосо Крос.
Така шумният и страшен човек е получил своя Веспа.
Джулия!
Здрасти, Плюлия?
Джулия. Казвам се Джулия.
Добре. Когато се състезаваш, какво получаваш?
Солди. Парична награда.
Добре.
-Не, не! Продължавай! -Какво? Защо?
-Питай я за паричната награда! -Това не ни трябва.
-Може би се превръща във Веспа. -Как ще стане...
-Просто я попитай! -Добре.
-Здрасти пак. -Здрасти.
Може ли да превърнем парите в нещо друго?
-Нещо като... -Това.
Не. Но може да ви стигнат за това.
Прекрасен е.
Да, искаме го.
Супер, значи ще спечелим състезанието.
Ще трябва да победите Ерколе.
Добре, ще победим Ерколе.
Сериозно? Този си мисли, че може да победи Ерколе.
Първо, подредете се на опашката!
Всяко лято този кретен вгорчава живота ми.
Така че аз съм тази, която ще му види сметката.
Второ, това не е обичайното състезание.
Това е епичен, изтощителен, традиционен италиански триатлон.
Плуване, каране на колело и ядене на паста.
Ще ви трябва съотборник.
Ще намерим начин. Благодаря ти, човешко момиче.
Ей, почакай. Почакай, Алберто.
Ами ако станем част от отбора й?
Имам по-добра идея.
Ей, Повръщу... Момиче!
Санта моцарела.
Поздравления, ставаш част от отбора ни.
Аз се състезавам сама.
И ние можем да бъдем аутсайдери.
Няма нищо, Лука. Тя предпочита пак да се състезава сама.
Може би този път няма да повръща толкова.
Почакай малко.
Искате да сте в моя отбор?
Да видим какво можете.
Опитай се да скочиш отгоре.
Не, не, не. Покажи му, че ти си шефът.
Санта моцарела. Гледай напред.
Като гледаш надолу, падаш.
Справям се.
Е, може ли да сме в отбора ти?
Как си с препятствията?
Ами ако възрастна дама ти пресече пътя?
Можеш ли да устоиш на вербална атака?
"Хубаво колело, Номер едно и Номер две.
Шегувах се. Колелото ви е пълен позор."
Накрая, можете ли да издържиш на дяволски трудния терен на трасето?
Силенцио, Бруно.
Спри. Ами ти?
Можеш ли поне да плуваш?
Да, аз съм адски зле в плуването.
Ти не можеш да плуваш, ти едва караш колело.
Откъде въобще идвате?
Няма да ти издадем тайните си! Бегълци сме.
Бегълци? Не знам, рагаци...
Моля те?
Семейството ми щеше да ме изпрати на едно ужасно място.
Далеч от всичко, което обичам.
Но ако спечелим това състезание,
ще бъдем свободни.
Моят живот е чудесен. Аз просто му помагам.
Дай ми още един шанс.
Не.
Искате го толкова силно, колкото и аз. Има глад за победа.
Това е най-важното.
Определено съм гладен.
Перфето! Ти ще ядеш, ти ще караш колело, аз ще плувам.
Аутсайдери?
Аутсайдери.
Остава само да намерим пари за таксата за участие.
От баща ми.
Оставете ме да говоря, вие се дръжте нормално.
Не обича страхливците.
Здрасти, папа! Поканих едни приятели на вечеря.
Има ли достатъчно храна за четирима?
Какво ти става...
Какво ли убива с тези неща?
Всичко, което плува.
Видя ли вестника днес?
Тази снимка е фалшива, папа.
Всички в Порторосо се преструват, че вярват в морски чудовища.
Аз не се преструвам.
Подхлъзнахме се.
Вечерята е готова.
Тренете с песто.
Добре.
Откъде казахте, че сте?
Съученици са ми. От Генуа.
Лука и...
-Алберто. -Алберто.
Какво ви води в Порторосо?
Интересно е, че попита.
Тук са за състезанието.
Състезанието?
Да.
Знаеш ли какво? Не се тревожи.
"Не се тревожи"?
Не се тревожи.
Жулиета. Да поговорим.
Не искам пак да участваш в състезанието. Това те напряга.
Папа, пер фаворе, сега имам отбор.
Има и такса за участие. Парите не ни стигат.
Ще давам двойни смени в рибния магазин. Каквото кажеш.
Не мога да продавам, като нямам стока.
По-скоро ми трябва повече риба.
Извинете?
Можем да помогнем.
Разбирате ли от риболов?
Ние ли? И то много.
Това лице на губещ ли е?
Искате да работите? Добре.
Сериозно?
Грация, папа.
Макиавели! Да не си посмял...
Не! Макиавели!
Съжалявам за котката. Не знам какво му стана.
Няма нищо. Ще се връщаме в...
Трябва ли ви място, където да пренощувате?
Яко.
Опа! Извинете. Това е моето...
Скривалище.
Да. Моето скривалище.
Лека нощ, момчета.
Подхлъзнах се. Ще се видим сутринта.
-За малко. -Да.
Видя ли какъв голям е човешкият баща?
Този определено убива.
Безброй пъти си помислих, че ще умрем.
Спокойно. Справяме се чудесно като хора.
Да. Прав си.
Видя ли ме на колелото?
Джулия каза: "Гледай напред," и изведнъж го подкарах.
Да, да, да. Моделът ни Веспа ще е по-добър и от колело.
Още щом го вземем и се омитаме.
Нямам търпение.
Как можа мама да му каже за този ужасяващ град от лунатици кръвопийци.
Все още не мога да повярвам, че той го направи. Не е типично.
Само внимавай. Навсякъде ще има земни чудовища.
-Даниела! Почакай! -Не! Не и днес, земно чудовище!
Това съм аз!
Изкара ми акъла!
Божичко, силна си!
Извинявай, напрегната съм.
Не. Имах нужда от това. Събуди ме.
Еха! Ужасни сме.
Гадост.
Хайде. Да намерим сина ни.
О, не! О, не! Алберто! Събуди се!
Какво? Небето е протекло!
О! Ето ви и вас!
Бонджорно.
Добре, рагаци. Искате пари за таксата за участие, изработете ги.
-Жулиета, доставките. -Готово!
Вече ги поех! Чао!
Вие двамата идвате с мен.
Кой нож е за мен?
Никой.
Бонджорно, Масимо!
Ще се оглеждаш за чудовища, нали?
Разчитаме на теб.
Спокойно, Томазо. Очите ми са нащрек.
Няма да ми се измъкнат.
Ей, това не ви е лунапарк.
Свършете нещо полезно.
Не се размотавайте.
Морско чудовище я изяде.
Какво?
Не. Така съм се родил.
Уловът днес не е добър.
Може би защото сме над обитавано от призраци гробище на риби.
Ние знаем, че това не е така. Рибите го мислят за обитавано.
По това време на деня повечето риби са там.
-Здрасти, Джулия. -Здрасти.
Нов личен рекорд!
Санто пекорино.
Приятелите ти разбират от риболов.
Бенисимо! Да вървим да се запишем.
Добре. Добре. Какъв е планът? Мисли, Даниела.
Винаги ти диктуваш всичко.
Искам и аз да поема контрола.
-Сигурен ли си? -О, да. Остави на мен.
Здравей, младежо.
-Никого не можеш да заблудиш. -Лоренцо...
Наистина ли си мислеше, че ще ти се размине?
-Ренцо... -Мислеше, че няма да те открием?
-Е, познай какво? -Не мисля, че...
Време е да се прибираме.
Нека това да ти е за урок.
Тръгвай! Бягай, преди майка му да е дошла!
Явно не го умея това.
Не, но аз го умея. Ще позная сина си, когато...
...го видя.
О, акули.
Грация, папа! Хайде, да побързаме.
Добре.
Съграждани на Порторосо!
Аз, Джорджо Джорджони!
Убиец на морски чудовища и доставчик на паста!
Убиец на морски чудовища?
Това е синьора Марсилиезе.
Тя работи за спонсора на състезанието.
Това ще отнеме цяла вечност.
Най-вкусната паста в Лигурия на цена, която всеки може да си позволи.
Давай правилата.
Ентусиазъм. Обичам да го виждам.
За да спечелите прочутото ми състезание,
отборът ви трябва да е достатъчно смел да влезе в коварните води,
да изяде купа с мистериозна вкусна паста
и да кара колело до връх Порторосо и обратно!
Това звучи трудно.
Да. Трудно да загубиш. Ние ще спечелим.
Харесва ми увереността ти. Но да не забравяме, че ни очаква и...
Сторете път на шампиона.
Здрасти, здрасти!
Ерколе.
Не си ли малко голям, Ерколе?
Синьора! На 16 съм.
Това каза и миналата година.
Но тази година е истина.
Не си харчете парите, рагаци.
Тази година Ерколе ще бие рекорда и ще спечели шести пореден път.
О, не. Не мога да повярвам.
Плюлия, събрала си се с тези скитници?
Не му обръщайте внимание.
Де да имаше как.
Боя се, че приятелите ти трябва да платят таксата за чужденци тъпаци.
Ей! Ерколе! Върни ги!
Ерколе не е длъжен да прави нищо.
Първо, той е шампион на Порторосо Крос.
Второ, животът му е невероятен и всички го обичат.
Не те обичат. Те се боят от теб.
Който ме обича, да вдигне ръка.
Видя ли? Всички ме обичат. Дори ти.
Стига толкова. Хайде, Лука.
Ей! Тъпаците искат да се бият. Еха!
-Алберто? -Силенцио, Бруно.
-Помни, това е за нашия модел Веспа. -Спри.
Веспа?
Боклуци като вас не могат да карат Веспа.
Ерколе, страх те е, че ще сложа край на твоята...
-зла несправедливост. -"Зла несправедливост."
Нямаш ли нещо ново?
Да. Ето ти нещо ново. Приличаш на...
-Сом. -Сом!
Хранят се на дъното, имат по две тъжни мустачета.
Млъквай!
Слушай, малкия...
Ям хлапета като теб за закуска.
Потапям ги в чоколата и...
финити!
Ето, запишете се.
Мисията ми ще бъде да ви унищожа.
Ще е интересно състезание, а?
Съжалявам, днес не раздавам автографи.
Можете да свалите ръце.
Лука! Браво, успяхме!
Джулия Марковалдо.
Джулия. Самостоятелно ли се явяваш?
Не.
-Лука Пагуро. -Алберто Скорфано.
Добре, рагаци, имаме една седмица за тренировки.
Остави на мен.
Почакай, какво?
Всяка година сменят вида паста. Трябва да си готов за всичко.
Може да е канелони, пене, фусили, трофи, дори лазаня.
И трябва да ползваш вилица. Такова е правилото.
Правилата са за хора, които ги спазват.
Проклятие. Не. Не мога.
Знам, знам.
И помни, малкия...
Лука, не го оставяй да ти влияе. Ще се справиш.
Добре. Силенцио, Бруно. Потегляме.
Не мога!
Явно така плуват хората.
Това е притеснително.
Някакви морски чудовища?
Не. Но виждам стръв.
О, не! Това е Ерколе! Вървете, вървете!
-Лука! По-бързо! -Защо не се движим?
Ерколе?
-Гуидо! -Подхлъзнах се.
Чичио, зашлеви Гуидо.
Пак. Сериозно.
Къде се дяна другият?
Ерколе!
Джулия! Това е вълнено. Не трябва да се мокри.
Чичио, подсуши го!
Лука? Алберто?
Добре ли сте?
Добре сме! Да, да, да.
Стига толкова тренировки за днес.
-Да. Съгласен. -Да.
Чичио! Моторът! Бавно ни се изплъзват.
Гуидо, зашлеви Чичио.
С презрение!
Ритнете я.
Хрумна ми нещо.
Миличка?
Може ли и аз да играя? Опа, съжалявам. Не съм свикнала с краката.
О. Добре.
Вземи топката!
Елате и си я вземете!
Не е нашето дете, не е нашето дете.
Да видим дали Бианка Бранзино може така!
Браво, отбор. Заслужихте си пастата тази вечер.
Може ли да ям с ръце?
Къде може да е?
Е, поне спечели. Мисля.
Да, май спечелих.
Хайде. Да продължаваме да търсим.
Алберто? Мисля, че видях родителите си.
Няма начин. Казах ти, че няма да дойдат тук.
Ами ако са дошли? Ще ме пратят в дълбините.
Успокой се. Това няма да се случи.
Добре, момчета. Днес бяхме добри, да поговорим за техниката.
Ей, рагаци! Трябва ми малко помощ с мрежите.
Ти. Големият, силният.
Ей сега се връщам.
Ей, ще спечелим.
И ще си получите вашия Веспа.
Защо каза, че искате Веспа?
Защото ще бъде невероятно.
Всеки ден с Алберто ще отиваме на някое ново място.
И всяка вечер ще спим под рибите.
Рибите? Добре.
Ами ти? Какво ще направиш, след като спечелиш?
Ще се изправя пред всички и ще кажа: "Казах ви, че ще спечеля!"
Да.
И след това?
Това е всичко.
Докато съм на училище, живея с майка ми в Генуа.
Всяко лято идвам тук
и всички си мислят, че съм някакво странно хлапе,
чието място не е тук.
Разбирам те.
Нали? Затова трябва да спечелим.
Градът ще скандира имената ни.
Животът на Ерколе ще бъде провален!
Извинявай. Прекалих ли?
Майка ми казва, че понякога прекалявам.
Не. Не и за мен.
Нали знаеш, че това не са риби?
Разбира се, че са риби. Алберто ми разказа.
Ела с мен.
Това е телескоп.
Старият Бернарди ми позволява да го използвам.
С него нещата изглеждат по-близки. Погледни.
Виждаш ли някакви риби?
Тогава какво са тези неща?
Звезди. Като слънцето.
Гигантски кълба бушуващ огън.
Значи Алберто е сгрешил.
А около звездите кръжат планети.
Погледни.
Това е Сатурно. Любимата ми планета.
Тя е най-лека.
Ако имаше достатъчно голям океан, в който да се побере, няма да потъне.
Еха!
Хайде, Лука!
-Значи така летят машините? -Си.
-И има големи села, наречени градове? -Си.
По-големи и от Порторосо?
Като Генуа! 20 пъти по-голям.
И сме върху голяма кръгла скала, която се върти около звезда
в "слънчевата система"?
Яко, нали?
Има ли нещо отвъд нашата слънчева система?
Галактика, която е пълна със слънчеви системи.
-А след нея? -Вселена, която е пълна с галактики!
А след това?
След това...
Не знам.
Догодина по астрономия за напреднали ще използвам училищния телескоп.
Така че може и да разбера.
Огромен е. Де да можех да ти го покажа.
Обещай ми, че ще ми разкажеш всичко, което видиш.
Извинявай. Прекалих ли?
Никак.
Ей, Лука, търсих те навсякъде.
-Извинявай. -Ела. Да вървим.
Може ли да го взема? Само за тази вечер.
Джулия
Задръж го.
Лука
Вселената буквално е твоя.
Еха. Благодаря ти!
Лука!
Добре.
Къде отиваме?
Хайде. Трябва да ти покажа нещо.
Няма да повярваш. Това не са риби.
-Какво? -Да.
Джулия ми обясни.
Това са огньове. Но са милион пъти по-големи.
Не е вярно.
Скоро ще ни принадлежиш, Веспа.
Погледни.
Обмислих всяко нещо, което ще ни трябва.
Добавих и пламъци.
Яко!
Може да добавим и телескоп.
Да! Който изстрелва светкавици!
Не, не, не.
През него се гледа.
Джулия каза, че в училището й има още по-голям.
Почакай. Може да я посетим там.
Защо да го правим?
Звучи интересно.
Идеята да си имаме Веспа е да живеем самостоятелно.
Не ни трябва училище. Не ни трябва никого.
Не може ли просто да опитаме?
Само за няколко дни?
Лука, морските чудовища не може да ходят на училище.
Какво мислиш ще стане, като видят рибеното ти лице?
Я виж ти кой бил тук.
И без Джулия, зад която да се скрият.
-Хайде. Да вървим. -Не.
Надушвам нещо около вас.
Освен миризмата на риба.
Криете нещо.
Това, че сме по-умни от теб?
Това не го крием.
То си е ясно.
Хората ме мислят за добряк. Винаги се шегувам.
Но всъщност не съм такъв.
-Стига! -Чакай си реда, малкият.
Искам да бъда пределно ясен.
Първо, това е моят град,
второ, не ви искам в него.
Казах ти да престанеш!
Пусни това, малкият. Ще се нараниш.
Пуснете го!
Махайте се. Веднага. Преди да съм размислил.
Никой не ви иска тук, идиоти! Продължавайте да бягате.
Защо го ядоса? Трябваше да си тръгнем.
Не, не, не. Добре сме.
Държах нещата под контрол.
Просто трябва да ме следваш, помниш ли?
Ставайте, слънчица!
Давай, давай! Давай, Алберто! Давай!
Не.
Морско чудовище!
Уго?
Ставайте, слънчица!
Остават само два дни до състезанието.
Еспресо.
Давай, Лука!
Давай, давай!
Хей, не го аплодирайте!
Това е забавно!
Хей!
Това е невероятно!
Еха!
Не знам, Лоренцо. Прекалено строга ли бях с него?
Не. Ти просто се опитваше да го предпазиш.
Вината е моя.
Не му обръщах достатъчно внимание.
Но аз се опитах да го отпратя.
Никога не съм си и помисляла, че ще постъпи така.
-Сякаш дори не го... -Ще се справиш, Лука!
...познавам!
Давай, давай!
-Лука! -Лука!
Лука, спри!
Лука!
Къде отиваме?
Кратък път.
По-стръмен, неравен терен... Харесва ми.
Ти защо не се упражняваш?
Аз винаги се упражнявам.
Браво, Лука. По-бърз не си бил.
Момчета, вижте!
Това е влакът за Генуа.
Това ли ходи до училището ти?
Да.
Чудех се, училището ти за всички ли е позволено?
Струва малко пари, но мисля, че да.
Супер. Благодарим ти, Джулия,
че ни показа скучното нещо, което ходи до ужасното място.
Сега може ли да се съсредоточим върху важните неща?
Ако загубим състезанието, няма да отидем никъде.
Санта моцарела. Наклонът.
Изглежда страшно, но ето какво трябва да знаеш...
Ще престанеш ли да го командваш?
Какъв ти е проблемът?
Аз съм му приятел. Знам от какво има нужда.
Така ли? От какво има нужда?
От мен. Ще караме колелото, както го правихме на острова. Заедно.
Не!
Алберто, спри!
Това е гласът на Бруно!
Не! Сигурен съм, че съм аз!
-Спри, Алберто! -Пусни го!
Внимавай!
Леле, какво беше това?
Не сега, Чичио! Гледай водата!
-Хайде, хайде! -Добре.
О, не! Лука! Алберто!
Ще ни види. Хайде!
Опитвах се да ти покажа как да го направиш правилно.
Не знаеш как се прави правилно!
Спуснахме се по наклона, нали?
Разбихме се! В морето!
Всичко е наред.
Нищо не е наред! Родителите ми ме видяха.
Родителите ти не са тук!
Не знаеш какво говориш!
От този град полудяваш.
Трябва да спечелим онзи Веспа и да се махнем оттук.
Нищо няма да се промени.
Аз не искам...
Искам да ходя на училище.
Пак ли почваш? Не можем да ходим на училище.
Просто те е страх да го направиш.
Не ме е страх. Ти си страхливецът.
Млъквай!
Какво ще стане, когато тя или който и да е види какъв си?
Махни се от мен!
Вие сте живи!
Ей! Забранявам ти повече да караш колелото ми.
Придържай се към храната, големецо.
Какво става?
Нищо. Да продължаваме с тренировките.
Всъщност искахме да те питаме нещо.
Чудехме се, дали може да учим в твоето училище?
Санто пекорино! Това е най-добрата идея!
Да! Разбира се!
Джулия, училището ти всякакви хора ли приема?
Ами ако някои от тях не са хора?
Алберто...
Ами ако някои от тях са... не знам... морски чудовища?
Морски чудовища?
Съмнявам се училището ти да приема морски чудовища, нали?
Странна шега, Алберто.
Да, знам, трудно е да си го представиш.
-Нека ти покажа! -Не!
-Стига. -Джулия, почакай!
Нямаме време за губене.
Помощ!
Не ни наранявай!
-Видя ли? Знаех си, че... -Морско чудовище!
Чухте ли това? Насам.
Лука?
Назад!
Морско чудовище! Ето го!
Рагаци, хайде!
Не!
Идиоти, оставихте го да се измъкне!
Към лодката! Ще убием морско чудовище!
Ето ви и вас. Приготвих любимото ви.
Тренете с песто.
Къде е Алберто?
Тръгна си, синьор Марковалдо.
Знаете ли къде е отишъл?
Не. Но надали иска някой да го търси.
Може би не иска. Но за всеки случай.
Добре.
Двамата пак можем да спечелим.
Ти ще плуваш, ще ядеш, и преди си правила и двете неща...
-Лука, аз... -...аз ще карам колело.
Така е позволено, нали?
-Лука. Лука? Лука! -Всичко ще е наред, ще се справим...
Спите под рибите. Сега разбирам.
Мога да обясня.
От всички места избрахте Порторосо?
Разгледахте ли града?
Баща ми ловува морски чудовища!
Лука, трябва да се махаш оттук.
Мислех, че сме аутсайдери.
Да не мислиш, че искам да си вървиш?
По-щастлива не съм...
Виж, не си струва.
Не разбираш.
Не, не разбирам.
Да рискувате живота си за Веспа?
Родителите ми щяха да ме отпратят.
Затова направихме всичко това.
Но вече свърши.
Сбогом, Джулия.
Съжалявам.
Алберто?
Какво правиш тук?
Съжалявам.
Не трябваше да го правя. Де да можех да върна времето назад.
Да, все тая. Съжаляваш. Сега си върви!
Алберто?
Какви са тези знаци на стената?
Какво значат?
Почнах да ги правя, когато баща ми си тръгна.
От толкова много дни живееш сам?
Спрях да броя след известно време.
Той каза, че съм достатъчно голям, за да се оправям сам.
Просто реших,
че може и да размисли.
Честно казано го разбирам.
Без мен той е по-добре.
Ти също.
Това не е вярно.
Напротив.
Ти не си като мен. Ти си добрият.
А аз съм хлапето, което проваля всичко.
Силенцио, Бруно. Това е глупавият глас в главата ти.
Ти ме научи на това.
Веспа? Това, че ще разгледаме света...
Просто забрави! Ясно?
С теб въобще не трябваше да се сприятеляваме.
Не говори така.
-Алберто? -Махай се оттук!
Няма да повтарям.
Добре. Ще си тръгна.
Ще спечеля състезанието.
-Какво? -Да.
Да! И ще притежаваме Веспа!
И ще поемем заедно на път!
Лука, това е лудост!
Може би съм луд.
Понеси ме, гравитация!
Лука!
Какво правиш?
Добре съм. Утре ще се върна.
Ще оправя нещата!
Искате да разделите отбора си?
Да. Ако е позволено.
Лука? Какво правиш тук?
Не се тревожи. Ще се състезавам сам.
Може, ако искаш, но не го препоръчвам.
Благодаря ви!
Но как ще...
Какво ще стане, когато...
Не можеш да плуваш!
Пак ли си сама?
Доброволци, закъсняхте.
По една чаша на хлапе.
-Да. По една чаша на хлапе. -Да.
-Ясно. -Ето.
За Джулия, когато... сещате се...
Давай, Джулия
Чичио, не мърдай. Зехтин.
Ще сече водата като нож.
Мазен нож.
Това ме разсмива.
Дори и ужасните ти приятели не искат да сте приятели.
Лука! Това е много лоша идея!
Ей, тъпак!
Не можеш да си позволиш бански ли?
Дами и господа, започва Порторосо Крос!
Знаем, че наскоро са забелязани няколко чудовища, но не се бойте!
Ако някое се появи днес, сме готови да го спипаме.
Плувци, по местата!
Какво?
Плувай, Чичио! Хайде!
Плувай!
Тренете!
Хайде!
Благодаря ти.
Не ми благодари.
Стига си ревал и предай щафетата на Гуидо! Смотаняк!
Хайде! Върви, върви!
Финито!
За Бога, Гуидо! По-бързо!
Яж, идиот! По-бързо!
Ей, това не е разрешено.
Готов е!
Готово!
Трябва да е някъде тук.
Жадна ли си? Някой иска ли вода?
-Моля ви, недейте! -Не отново!
Това е той. Това е той! Лука, спри!
Съжалявам, мамо! Съжалявам, татко! Трябва да го направя!
Връщай се веднага!
Еха. Бърз е.
Какво?
Опа! Скуза.
Ще те надмина на... наклона!
Плюлия, няма да стигнеш до наклона.
Какво?
Не може да бъде! Той мами! Съдия! Съдия!
Не, не, не!
Не сега! Хайде, хайде, хайде!
Толкова съм близо!
Лука!
Стой там!
Алберто.
Идвам за теб!
Какво има, малкия?
Страх те е от малко дъжд?
Хей!
За последен път, на вас двамата мястото не ви е тук.
Изчезвайте от града ми!
Морско чудовище! Ето там!
Чичио! Харпунът ми! По-бързо!
Алберто...
Не, спри! Стой там.
Ти си добре.
Алберто, почакай!
Не!
Какво?
Наистина си луд!
Научих се от теб!
Да отиваме към водата!
Не! Чичио!
Заповядай.
Ей. Извинете.
Махнете се от пътя ми! Къш, къш!
Лука!
Съжалявам!
-О, не! Лука! -Синко!
Трябваше да се махнете, като ви казах.
Сега ще убия малко морски чудовища!
Дотук със злата несправедливост.
Не!
Джулия!
Морски чудовища! Дай това!
Джулия. Добре ли си?
Да. Да. Добре съм.
Благодаря ви.
Жулиета?
Папа! Аз...
-Вижте! -Никъде няма да ходите. Хайде.
Аз първи ги видях! Наградата е моя!
Не се боим от теб!
Не, но ние се боим от вас.
Всички са ужасени и отвратени от вас,
защото вие сте чудовища.
Стига! Те не са чудовища.
Така ли? Тогава какво са?
Аз знам какво са те.
Те са Лука и Алберто...
и...
те са победителите.
-Лука! -Пуснете ни!
-Моля? -Сериозно?
Не може да са победители. Те дори не са хора!
Синьора Марсилиезе?
Технически, законово...
да, те са победители.
Победихме?
На кого му пука дали са победили? Те са морски чудовища.
Какво? Хайде! Хей!
Чичио! Гуидо! Друг харпун.
Идиоти! Поне веднъж в жалкия си живот свършете нещо полезно.
-Гуидо. -Чичио.
Опа.
Не.
Край, терорът най-накрая свърши!
-Лука! -Лука!
Разтревожи ни до смърт,
-не прави повече така! -Съжалявам.
Но се състезава добре и видя сметката на много хора!
Толкова се гордея с теб, но и съм ти толкова ядосана!
Обичам те, мамо.
Синко.
Дами и господа...
Тазгодишните победители на Порторосо Крос са...
Аутсайдерите.
Да!
-Не мога да повярвам, спечелихме! -Да!
Да! Аутсайдерите!
-Дай ми това! -Ето.
Успяхме!
Те спечелиха!
Наслада за очите, най-великият Веспа на света!
Идеално.
Мамо! Какво правиш тук?
Повечето уикенди посещавам града.
Няма да ме хванете!
Аутсайдерите завинаги!
Това, което той направи днес, беше невероятно.
Но не може да му позволим да остане в този свят.
Нали?
Някои хора никога няма да го приемат.
Но някои ще го приемат.
А той явно знае как да намира добрите.
Къде ще отидете най-напред?
Първо ще постоим тук.
Трябва да поправим това нещо, преди да поемем на околосветска обиколка.
Добре. Но не забравяйте багажа.
Санто Горгонзола! Трябва да си събера багажа за училище!
О, да, училището. Ще научиш толкова много неща.
Мога да ти оставя някои учебници.
Можеш ли?
Хайде, Алберто!
-Взе ли си обяда за влака? -Си.
Пуловер? Ако захладнее?
За милионен път, си.
И аз те обичам, папа.
Санта моцарела, успяхме.
Джулия, нямам търпение другото лято пак да се състезаваме.
Или може просто да се забавляваме.
Чао, Джулия.
Да вървим да оправим нашия Веспа.
Да, относно това.
Луда работа. Може и да съм го продал.
Лука?
Мамо? Какво правите всички тук?
Ако обещаеш да ни пишеш всеки ден,
да се пазиш, да се пазиш повече от обикновено,
може да отидеш на училище.
Така ли?
Всичко е уредено. Ще останеш с Джулия и майка й.
Приятелят ти ги убеди.
Не беше лесно.
Лука, обещаваш ли?
Да! Да, обещавам!
Благодаря ви.
Помни, че винаги сме тук за теб.
Ей. Погледни ме в очите.
Знаеш, че те обичам, нали?
Знам.
Хайде, Алберто. Влакът заминава.
Къде ти е багажът?
Да, ами...
Ще дойдеш, нали?
Щях, но Масимо ме помоли да остана.
Да се нанеса при него. И си казах...
Реших, че той може би се нуждае от мен.
Няма да успея без теб.
Аз винаги съм с теб.
Следващия път, когато скачаш от скала
или казваш на Бруно да престане да те безпокои,
това съм аз.
Но как ще знам дали си добре?
Заради теб напуснах острова, Лука.
Добре съм.
Сериозно, какво значи това?
Нямам представа. Разбери заради мен.
Давай, Лука!
Давай!
Да!
Fine (КРАЙ)
ФИЛМЪТ Е ПОСВЕТЕН НА АЛБЕРТО СУРАЧЕ, ПАТИ АН БУКХОЛЦ УИЛРЕТ (1974-2020),
И НА ВСИЧКИ ПРИЯТЕЛИ, КОИТО НИ ПОМОГНАХА ДА ОТКРИЕМ СВОЯ ПЪТ.
Превод на субтитрите: Димитър Златинов
Някои хора мислят, че съм луд да живея в дълбините.
Аз мисля, че те са лудите, не аз, ами те.
Животът тук е чудесен, лек.
Далеч от шумотевицата и от това, което не искаш.
Остатъци от китове.
Както и да е, забавлявайте се.
Чухте ме. Мога да говоря, без да спра,
понякога сигурно по 12 часа.
И ме чухте, късметлии.
Браво.