Съществува престъпен мъжки синдикат, наречен "Фирмата".
Те управляват света от много, много отдавна.
И когато имат нужда някой да им разчисти бъркотиите...
... пращат мен.
К И Б Р И Т Л И Й К И "БАРУТЕН ШЕЙК"
Сам. - Нейтън.
Къде си? - Вкъщи. Шия.
Да вечеряме.
Защо?
Много ли съм загазила?
С повече сладолед за любимия ми клиент.
Благодаря, Роуз.
15 ГОДИНИ ПО-РАНО
С повече сладолед за любимия ми клиент.
Благодаря, Роуз. - Не мисля, че ще се бави.
Явно не познаваш добре майка ми.
Здравей, пътнице. Да ти взема нещата? - Днес нищо не нося, Роуз.
За всичко си има първи път. Там е и те чака.
Благодаря, че я наглежда.
Каза, че ще си тук до 30 минути.
Закъснях с няколко минутки.
С три часа.
Кървиш.
Нормалните работни травми. Носиш ли я?
Ана Мей си знае работата.
Заредих го. - Браво на момичето.
Налага се да се покрия за известно време.
Идвам с теб. - Не може. Не и този път.
Скоро ще дойде Нейтън. Той ще се погрижи за теб.
Не искам да съм с Нейтън. - За твое добро е.
Ще те чакам в библиотеката с Ана Мей и останалите.
Твърде опасно е.
Какво става?
Много е сложно.
Разкажи ми. Вече съм голяма.
Така е.
Дори не си пробвала шейка.
Исках заедно да го пием.
Колко време няма да те има?
Трябва да се обадя по телефона.
Изчакай ме тук.
Добър вечер, господа. Да ви взема нещата?
Чупката.
Здравей, малката.
Мама не ми дава да разговарям с непознати.
Тази твоя "мама" ти е одрала кожата.
Само дето е по-едра и дива.
И цялата изцапана с кръвта на баща ми.
Не ми харесваш.
Край на игричките.
Къде е тя?
Ходи да цункаш прасето.
Кажи ми... Къде е тя?
Затвори клепачи, мъниче.
Мамо!
Добър вечер, миличък. Да ти взема нещата?
Чист съм. - Само ръчичките или и краченцата?
Съвсем изключих за този. - Естествено, захарче.
Леле.
Персонала тук е по-строг от Щази.
Пострада ли?
Нормалните работни травми. - Звучиш като майка си.
Нямам майка.
Но си наследила нейния нрав.
Какво се обърка?
Информацията беше грешна. Ти каза 4-5 селяндура с плюкала.
Да, и?
За бога, малката.
Трябваше да е тихо и бързо, не да устройваш кървава баня.
Другия път ще им дам да ме застрелят. - Другия път без импровизации.
Не забравяй за кого работиш. Щом те са доволни...
За да ми го натякваш ли ме повика?
Не.
Имаме спешна нужда от уменията ти.
Някой ни ограби.
Кой глупак ще краде от Фирмата?
Някой ненаясно с нещата.
Един счетоводител. От легалната част на бизнеса.
Колко е откраднал? - Достатъчно, за да се запознае с теб.
Искаме си парите обратно.
Само така. После ще ти пратя адреса.
И разкарай тия пушкала от панти века.
От години работя с тях. - Отърви се от тях.
И си вземи чисти.
Нищо не бива да те свързва с онова клане, нали?
Наясно ли беше със страничното малко начинание на сина ми?
Съжалявам, чичо. Представа си нямах.
Къде е обувката? - Каква обувка?
Която не покрива левият крак на сина ми.
И изглежда като дясната. Тази шибана обувка.
Не знам. - Ами намери я!
Открих я, г-н Макалистър.
Нито дума за това на майка му.
Ще й кажем, че е забегнал с някое маце.
Ясно. - А сега ми донеси главите на хората,
които са убили момчето ми.
"Обичам котенца"
Здравейте, мила. Как да помогна?
Трябва да разменя малко книги.
Колко мило.
В днешно време връстниците ви не четат много.
Имате ли членска карта? - Не.
Но бих искала да си извадя. - Прекрасно.
Какви книги предпочитате?
Предимно мънички. И няколко по-тежички.
Тук нямаме такива. Те са при детската литература.
Вълшебната гора и Безкрайния океан.
Звучи забавно.
Срещали ли сме се преди?
Изглеждате ми позната.
Срамувам се от този факт, но отдавна не съм била в библиотека.
Това не е живот, скъпа.
Хайде да ти намерим някоя хубава книга.
Ела.
Ана Мей, тази прекрасна млада дама иска да ни стане член.
Хубаво, но...
... Мадлен трябваше да ви предупреди, че не приемаме нови читатели
без препоръки. - Мадлен има предчувствие.
Пфу, на твоето предчувствие. Простете за френския израз.
Фактически не е френски. - Буквалист в костите.
Естествено, нали съм библиотекарка. - Личи си.
Флорънс, мила. Би ли дошла?
Трябва ни арбитър.
Мадлен смята, че това момиче има нужда от четене.
Интуицията ми не ме е лъгала. Има нещо познато в нея.
Интуиция, полиция. Предлагам да се отървем от тялото,
а после да проведем дълъг разговор на тема етикецията тук.
Нали знаете, че ви чувам?
Тихо, малката.
Спазвай благоприличие.
Завърти се, мила.
И свали шапката.
Как каза, че й е името? - Не го е споменавала.
Странно. - Е, момиче?
Езика ли си глътна? Говори.
Казвам се Сам.
Хлапето на Скарлет...
Да! Знаех си. Никога не бих забравила тези очи.
Не сме се виждали, откакто беше ей толкова голяма.
Как е майка ти? - Не съм я виждала от 15 години.
Значи имаме много общо.
Малката ми трошица Сам.
Често чуваме за теб.
Славиш се с доста добра репутация.
Ела. Прегърни леля си Мадлен.
Защо идваш чак сега?
Трябват ми чисти оръжия...
и явно имам нужда от прошка.
Чудесен подбор.
Личи си, че са обгрижвани. Нека позная -
ти си сантиментална. Романтичка.
Сантименталните не оцеляват дълго.
Така че не. Не се смятам за сантиментална.
Томахавката ми "Томи"? Къде ли не я търсих.
Да, извинявай.
Значи... си мечтател?
Не. Явно нямам личностен профил.
Всеки има. - Абсолютно всеки.
Какво ще кажете за професионалист?
О, старата школа. "Без жени и деца"?
Жените - може.
Равенството между половете. Колко модерно.
Тя е феминист.
Така да бъде. Живей.
Ще изпарим тези и ще ти намерим нови,
чисти книжки.
Трябва ти Джейн Остин.
Както и Шарлот Бронте.
И Вирджиния Улф.
И естествено, Агата Кристи.
За четене.
НЕЙТЪН Хотел "Бонбон", стая 11
Моля ви.
Трябва да вдигна.
Трябва да бягаш и благодари на Бог, че не съм в настроение за убийства.
Нямам избор.
Не! - Престани!
Раздаваш го тежкар? Глупава идея, тъпако.
Освен ако не искаш да си получиш принцесата на части,
имаш точно 60 минути да донесеш кеша в боулинг "Гатербол".
Една мин. закъснение и тя ще празнува 9-ия си рожден ден с червеите.
Имаш точно 60 минути.
Умолявам ви. Дъщеря ми.
Да ме вземат мътните.
Ще повикам лекаря.
Патлаците в буркана за бисквитки.
Здравей. Отдавна не си идвала.
И си водиш приятел.
Какво стана? - Запозна се с мен.
Закърпи го. След 10 мин. да е на крака.
Никъде няма да ходи.
Не след 10 минути. Може би изобщо.
Какво ще правим? - Ние ли?
За начало спри да отстрелваш хората. - Моля ви. Моята Емили.
Времето изтича. - Отпуснете се. Вдишайте дълбоко.
Това райски газ ли е? - Аха.
Просто го заший. Скоро ще се върна.
За твое добро е да е на крака.
Не те ли побиват тръпки от нея?
Виж кого питам?
Човека, когото е простреляла в корема.
Приключи ли? - Промяна в плана.
Какво искаш да кажеш?
Отвлекли са дъщеря му. Затова е откраднал парите.
Ако не отида в "Гатербол" до 15 мин., те ще я убият.
Сам, не си на себе си. Върни парите веднага.
Дайте ми половин час. Ще я освободя и ще върна парите.
Така. Чуй ме добре, Сам,
ако се издъниш, ще поискат главата ти.
И няма да мога да им попреча.
Става въпрос за едно дете. Не мога да я оставя да умре.
Съжалявам. Не мога. - Да не си посмяла да затвориш.
Проклятие.
Вървете в "Гатербол". Опитайте се да я вразумите.
Върнете парите.
Момент.
Когато казвам да я вразумите, имам предвид без пистолети и ножове.
Не бива да умира. Ясно? - Ясно.
И за Бога...
... внимавайте. Не забравяйте с кого си имате работа.
Какво чакате? Вървете.
Едната от жертвите на Сам е синът на Джим Макалистър.
Убедена ли си, че е неговият син?
Да.
Бордът е свикан.
По дяволите, Сам.
Коя си ти?
Тази, която ви носи парите.
Искам момичето. - Къде е татенцето?
Случи... му се случка.
И изпрати мен.
Искаш ли си парите или не?
Засега момичето е живо. Но дори да кихнеш
без мое разрешение, това й състояние рязко ще се промени.
Разбрах. - Чудесно.
Сега, зад теб има сейф.
Остави желязото и телефона си вътре заедно с дрехите си.
Затвори и ще се заключи.
Отивате в Уестърфийлд Мол отсреща.
Ти, парите, новите ти дрехи
и телефона на момичето.
Шегуваш ли се?
Десет минути.
Здрасти, Сам.
Кухи.
Здрасти, Сам. - Сам.
Кухчовци.
Нямам време сега. - Нейтън се притеснява за теб.
Да не направиш някоя глупост.
Дай ни куфара и всичко ще мине тихо и кротко.
Контрапредложение - казвате на Нейтън, че съм ви наритала задниците.
Може да се поукрасите един друг за правдоподобие.
Забавно. - Ама защо не ви е дал пушкалата?
Нейтън не иска да пострадаш...
... не много.
Колко мило от негова страна.
И аз ще гледам да не ви убивам.
Коя е тази?
Първи етаж. Видео Звяр.
На косъм.
Изникнаха пречки. - Видяхме как се справи с тези пречки.
Как да сме сигурни, че не си ченге?
Ченгетата могат ли като мен?
Искам само момичето.
Значи ще се разбираме добре.
Зад теб има пазарска количка.
Сложи куфара вътре.
Ти буташ твоята количка към нас, ние - момичето към теб.
Едно...
Две...
Три.
Всичко е наред. В безопасност си. Веднага се връщам.
Въшливи сме от пари, копеленца сладки!
Спри колата.
Мамка му!
Алчен предател!
Не, не, не!
Не може да бъде!
Нещо счупено? Кръв?
Не. - Вътрешен кръвоизлив?
Откъде да знам какво е вътре?
Явно си добре. Да вървим.
Не изоставай.
Доколкото виждам, тъпаците са открили скривалището ми.
Много е яко, док. Явно си горд от себе си.
Това не е за игра и се ползва само за медицински цели.
Така...
Кой ви подреди така?
Едно момиче.
Момиче ви е преобразило на живите-мъртви?
За пръв път изпитвам такава болка, док.
Налага ни като боксови круши. Надали ще проходя отново.
Явно е заразно. В другата стая лежи един с подобна симптоматика.
Как така? - Ами така.
Едно момиче го е подредило.
Разправяй, док.
Ти кървиш.
Нищо работа. - Може да се инфектира.
Ларвите ще снесат яйца вътре и ще ти отрежат ръката.
На това ли ви учат в училище?
Гледах го по "Дискавъри". - Слава богу, че отиваме в болница.
Тати там ли е?
Да.
Затова ли не дойде? Болен ли е?
Той...
Няма нищо. Не лъжи, за да го прикриваш.
Той никога не си спазва обещанията.
Чакай, ще ти помогна.
Благодаря.
Няма защо.
Сигурен ли си, че е била тя? - Да, довела е един, дето е гръмнала.
Щяла да си го прибере по-късно.
Ами парите?
Бяха в нея.
Тогава ги върнете. - Още ли се ползва с ВИП привилегии?
Вземете всички необходими мерки. - Яко, яко, яко.
На това му викам работна файда.
Стой зад мен.
Хайде.
Ще доведа доктора.
Тук е.
Простреляна е в рамото.
По-добре излез в почивен.
И така... Моят хонорар?
Готово - платено.
Е, казвай - какво си намислил, док?
Щом я инжектирам с това и ще изгуби власт над ръцете си.
След 60 секунди ще е като гумено патенце.
Какво има? Дай да ти помогна.
Просто драскотина.
И те се инфектират. Така се губи ръка.
Да, чух за това.
Какво стана с него?
Някой го е прострелял. Чувал съм, че е смъртоносно.
Хайде да те оправим. - Няма нужда. Добре съм.
Довери ми се, трябва ти.
Казах, че съм добре!
Извинете, не исках да ви...
Ах, ти, копеленце...
60 секунди!
60 секунди?
Стига де!
Слушай, трябва да ми помогнеш.
Едни лоши хора идват да ни навредят.
Които убиха баща ми? - Ще ти обясня, но сега ми помогни.
Добре. - Хубаво.
Вземи най-големия нож. Внимавай да не се порежеш.
Така... Сега вземи една лепенка.
Браво. Прикрепи го към дланта ми.
36...
32...
Сега залепи пистолета към другата ми длан.
Внимавай. Зареден е.
15... 14...
Втори рунд, кучко!
Кухчовци? - Готова или не.
Слава богу, че сте вие.
За момент реших, че съм го загазила.
Все още дишаш, защото Нейтън искаше да е така.
Вземи показалеца ми и го сложи на спусъка.
Но край с това! Ще те разкъсам като салфетка.
И страшно ще се изкефя!
Супер. Не си губи мисълта. Веднага идвам.
Ти си голям храбрец, Емили.
Ще те помоля за последна услуга. После ще се скриеш. Сделка?
Сделка.
Ей! Кухи.
Емили.
Трябва да вдигнеш.
Побързай.
Няма страшно. Просто вдигни.
Направо си за Оскар.
Включи го на високоговорител.
Очаквам някой да говори.
Това беше...
... кофти номер с тези главорези.
Не ни остави избор, Сам.
Избор винаги има. - Тогава можем да се разберем.
Просто върни парите.
Няма ги. Куфарът стана на пух и прах.
Това е много лошо.
Какво следва? - Много добре знаеш, Сам.
Вече не си под наша закрила.
Кървавата баня, която устрои - убила си погрешните хора.
Както и синът на Джим Макалистър.
Но задачата ми я възложи ти. От името на Фирмата.
Това няма значение.
Всичко опира до пари, Сам.
А ти наруши баланса.
Така че...
трябва да си го възстановим.
Какво ще кажеш за това?
Ако се измъкна жива,
ще дойда за теб.
За всички вас.
Не съм очаквал друго.
Сбогом, Сам.
Слушам? - Г-н Макалистър, обажда се Нейтън.
Отдел "Човешки ресурси" на Фирмата. - Какво искате?
Искам да предотвратя война между две славни организации.
Желаем да ви предоставим дамата, отговорна за вашата загуба.
Значи нямате пръст?
Уверявам ви, Фирмата не работи така, сър.
Проблемната персона извърши непоискано действие.
Изпращам ви последното й местонахождение.
Надявам се това да е достатъчно, сър? - Като за начало.
Вдигни всички. Не ми се мяркай, преди да приключиш.
Съобщение от Нейтън. - Какво пише?
"Съжалявам, малката. Вече не мога да те предпазвам.
Оставил съм ти нужното да оцелееш няколко дни.
Вземи го и изчезни."
Има и адрес.
Съвсем наблизо е.
Ами ако е капан?
Би ли натиснал копчето? Паркирала съм на ниво -2.
И не забравяй, че дължиш живота си на 8-годишно момиченце.
Почти на девет съм.
Поправка. Почти на девет.
Ти сериен убиец ли си?
Какво?
Не, къде научи този израз?
От "Историческия" канал. - Ами... аз не съм сериен убиец.
Все пак убиваш хора?
Да. - Значи си убиец.
И си убила повече от един. Това те прави серийна убийца.
Малко е сложно за обяснение.
Серийните убийци обикновено са психопати.
Те убиват за наслада.
А ти защо ги уби?
Заради пари?
Пак ще го кажа - сложно е за обяснение.
Слушай, помогни ми още малко.
Заради парализата в ръцете ти? - Да, после отиваме при майка ти.
Тя отдавна си тръгна. - Баби, дядовци?
Мъртви са. - Вуйчовци? Някакви роднини?
Ще измислим нещо, нали?
Добре.
Да сменим темата.
Знаеш ли как се кара кола?
Да повторим - ляво, дясно.
Не съм тъпа. "Д"- напред, "Р"- задна.
За теб е най-лесното - подаване на газ и спирачки.
Не ми се прави на умница. Пали.
Включи на "Д".
Да потегляме.
Точно така. Дръж волана изправен.
Аз шофирам.
И още как.
Така, забрави, че стрелят.
Включи на задна!
Завърти наляво.
Сега на "Д".
Добре се справяш. Рязко наляво!
Не спираме!
Готова? Рязко наляво.
И пак наляво.
Добре. Включи на задна.
Рязко надясно.
Смени на "Д".
Ляво.
Задна.
Изключи фаровете.
Бъди тиха. Наведи се. Точно така, сведи глава.
Няма нищо. Включи на "Д".
и затвори клепачи.
Дръж волана изправен.
Дръж го.
Нали не гледаш? - Да.
Браво на момичето. Включи на задна.
Може ли да пусна музика?
Давай, вече може да лудееш.
Емили, звънеца.
Не те ли научих да си пазиш гърба?
Здрасти, мамо.
Здравей.
Да не би...
Баба ли съм?
Не, за бога.
Здравейте. Аз съм Емили.
Чирака на дъщеря ви. - Моля?
Емили. Влезте.
...освен това, трябва да се грижи за едногодишната си дъщеря.
Поне една година...
Ще има за какво да разказваш.
Нощ на ужасите.
Опитай да раздвижиш пръсти.
Чувствителността бързо ще се върне. - Да, вече ги мърдам.
Прекрасно.
Добре изглеждаш. Храниш ли се? - Зарежи глупостите, Мамо.
Къде беше през последните 15 години?
Наблизо.
Наблюдавах те.
Следих да си добре.
Майка на годината. Радвам се, че се интересуваш от кариерата ми.
Не съм желала да имаш такъв живот. - И какво направи по въпроса?
Исках да остана с теб и лелите ти, но не се получи.
Защо?
Защото се прецаках.
Издъних се.
Твърде млада те родих.
Последвах баща ти от Лондон дотук. Когато той умря...
Когато го убиха.
Ти бе пеленаче, когато го убиха. Нямах си нищо.
Нито пари, нито дом.
Познавах Ана Мей от службата на баща ти.
Тя и останалите лели ни приеха.
Най-хубавите ми години.
И моите.
12 години по-късно разбрах кой е премахнал баща ти.
Руснаците? Руснаците от закусвалнята?
Щом научих кой е, не можех да го оставя да се радва на живота,
знаейки какво ни е причинил.
Но той беше в една лодка с Фирмата, а това струва своята цена.
Щом го убих, ме обявиха за персона нон грата.
Не можех да те взема.
Не можех да подложа живота ти на опасност.
Затова накарах Нейтън да ми обещае, че ще се грижи за теб.
С това вече е свършено.
Всеки ден съжалявам, че изстрелях онзи куршум.
Но тогава нищо не можех да направя.
Прости ми.
Тя знае ли за теб и баща й?
Не.
Но е умна.
Ще се досети.
И после какво?
Отвън май има лоши хора.
Трябва да се махаме.
Е, какъв е планът? - Натисни партера.
Какъв план? - Стига, винаги имаш план.
Таен път за бягство. Склад с оръжия?
Повиках такси. - Занасяш ме.
Не. - Какви ми ги говориш? Познавам те.
Ти всичко плануваш. Дори съставяш план за плана.
Имаш пяна по устата. Неприлично е.
Дръжте ги!
Няма нищо срамно. Случва се.
Ръката все още не ме слуша. - Да, естествено.
Не те лъжа. - Знам.
Така, след вас, дами.
Хайде. Бързичко.
Накъде води? - Към Нарния. Влизай вътре.
Влизай! - Добре де.
Нямаш план, а? - Моментът не е подходящ.
Дай път.
Помощ, мамо? - Не, благодаря.
Все още ме бива... да избия... една...
... тъпа решетка.
В хладилното е пълен бардак. Това е недопустимо.
Насам. - Пак се шегуваш?
Трябва да вървим. - Къде? Планът ти е да стигнем дотук.
Много вода изтече. - Мамо...
Не отивам там. - Слушай, мамо, трябват ни оръжия
и кола. Както и убежище! - Дори не знам дали ще ме пуснат.
Има само един начин да разберем.
Държа да подчертая, че все още смятам това за грешка.
Мадлен?
Момичета, май виждам призрак.
Здравей, Мадлен. - Здравей, Скарлет.
Флорънс.
Здравей, Ана Мей. - А, не.
Да не съм чула и дума.
Защото ти си призрак, а те не говорят.
Знаеш ли откъде го знам? - Да го оставим за после?
Защото ако можеха да говорят, биха казали нещо, преди да изчезнат.
Или биха оставили бележка. Но не могат.
Затова, де факто, ти си дух.
Съжалявам. - Майната ти.
Мери си приказките, Ана Мей, има дете. - Хубаво.
Пфу на теб! - Пфу на теб!
Пфу на теб!
И какво търси тази рожба на работното ни място?
Кратката версия ли искаш? - Ако обичаш.
След като баща й беше убит, няма къде да отиде.
Фирмата ме уволни и захвърли на главорезите на Макалистър.
И реши да дойдете тук? - Да се върнем, когато е по-удобно?
Не е лоша идея. Всяко твое появяване води до война.
Вземи си проблемите...
Да го оставим за после.
Аз съм "за".
Да слизаме.
Вие с Емили вървете. Ще ви спечеля време.
По-добре да остана.
Не.
Аз забърках тази каша, аз ще си я сърбам.
Среща в закусвалнята, щом приключа тук.
Вървете.
Моля.
Ела.
Убедена ли си? Ще потренирам стрелба по мишени.
Ана Мей е права.
Не биваше да ви забърквам.
Оставам с теб.
Не може. Върви в мазето, там е безопасно.
Но ти имаш нужда от мен. Нали съм ти чирак?
Чуй ме, Емили, скоро ще дойдат едни лоши хора.
Трябва да отидеш с мама. - Не!
Искам да остана с теб. - Не може.
Но защо? - Защото...
Защото аз убих баща ти.
Лъжеш. Искаш да се отървеш от мен.
Баща ти...
Ограби едни много зли хора.
И те ме наеха.
И го прострелях.
Хайде. Да вървим.
Трябват ми оръжия. - Виж в сектор самообслужване.
Длъжна съм да й помогна. - И ти трябва одобрението ми?
Не мога пак да я оставя. - Защо? Бива те в това.
Извинявай, че предпочетох мисията си пред теб.
Човек си. И правиш грешки.
Само мога да гадая какво си преживяла, когато си я изоставила.
Изоставяйки всички нас.
Но тя се превърна в достойна жена.
Не съм искала да води този живот.
Може да е съдба. - Или е искала да е като майка си.
Липсваше ми.
Пазехме тези госпожици за теб.
Чакаме ви в закусвалнята. Здрави и цели.
И двете ви.
Кучка!
Нещо счупено? Кръв?
Добре съм. - Вътрешен кръвоизлив?
Останалите идват. - Трудно ли е да ми благодариш?
Още може да излезеш. Ще те прикривам.
И да изпусна забавата?
"Бягащата с вълци".
"Пробуди титана в себе си." - Муниции?
"Как да печелим приятели и да влияем на другите."
Не биваше да се занимаваш с това.
Майтапиш ли се, мамо?
Ти си тръгна. Единственото, което умеех, е да убивам хора.
Добре де, може атмосферата да не е била най-удачната за възпитание.
Така ли мислиш?
Затова си такава. - Поне в това сме единодушни.
Ти си изключително силна, умна, впечатляваща млада дама.
Няма друг на света, с когото да предпочитам да убивам.
Благодаря, мамо.
Много си силна. Сигурна ли си, че си почти на 9?
На толкова съм. - Я пак помисли, да не си почти на 29?
Ана Мей, Мадлен. Трябва да видите това.
Никъде няма да ходим.
Скарлет все още е библиотекар, без значение дали е задник.
Езика... - Вярно.
Така че, тези... - Тъпаци?
... тъпаци горе,
ще направят най-голямата грешка в живота си.
Нахлуват в нашата библиотека, заплашвайки наша плът и кръв.
Няма да ни отблъснат. Няма да ни сплашат.
Ще сложим край веднага.
Мадлен, приключи с вана.
Флорънс, ти и аз отиваме там да разредим стадото.
Ще стоварим небесата върху ко-пфу-натите им глави!
Всички ли са съгласни? - Тъй вярно!
Тъй вярно.
Да се залавяме.
Мислите, че ще се измъкнете? Водя си цяла армия.
Нима? Аз пък съм с мама.
Жалко, че нямахме повече време.
Важно е качеството, не количеството.
Горе главата.
Защо просто не излезете и ще ви пусна по един в главите?
Бързо и безболезнено.
Защо не ходиш да се пфу-неш?
Ако ще ме потите, ще ви гръмна в стомаха.
Тогава ще се позабавляваме.
Ало, тъпчовци.
Ей, глупаци. Изяжте това!
Глупаците наляво. Тъпаците надясно.
А рапоните да останат тук и да приключат с тия двете.
Сложи си ги.
Ще вдигна малко шум. Затова ги увеличи.
Да разчитам ли на теб?
Сам!
Пълнител.
Имаш нещо на косата.
Зъбче.
Той, той взе Емили.
Не успях да я опазя.
Няма нищо. Ще си я върнем.
Не бе ли прекрасно,
че си имахме отново детенце в библиотеката?
Нали?
"Осколките от радост във живота,
и ужасът за мен във гроба,
дарила бих частица време,
на тоз, що смъртта ми ще приеме."
Беше забавно. Отдавна не бях пречуквал някого.
Искам да чуя Емили.
Голяма трагедия, когато оставяш сирачета след себе си, нали?
Доста е тъжно.
Какво искаш?
Чичо ми иска да те види.
Твърди, че ако те одере жива ще му помогне да пребори скръбта.
Не иска много, нали?
Ако аз дойда, ти ще освободиш Емили.
И забравяш за всички останали.
Добре, договорихме се.
В закусвалнята. - Нямам търпение.
Трябва да вървя.
Не ставай изкупителната жертва на тези зверове.
В закусвалнята не могат да вкарат оръжия.
Само така Емили ще оцелее. - Това е самоубийство.
Някой да предложи по-добър план?
За жалост, нямам.
Но това си ти, Мамо.
Ти имаш план за всичко.
Съжалявам.
Значи това е последно сбогом.
Очакват те, миличка.
Благодаря, Роуз.
Нараниха ли те?
Денят беше тежък.
Скоро всичко ще приключи.
Добре.
Ти си изключително дете, Емили.
Жалко, че нямахме достатъчно време, за да те опозная.
Аз съм Джим.
Саманта.
Знаеш ли, Саманта,
винаги съм се смятал за феминист.
Когато първата ми щерка се роди, бях на седмото небе.
Половината къща боядисах в розово.
Навсякъде имаше еднорози и бонбони.
После се роди втората ми дъщеря.
После третата, четвъртата.
Момичета...
винаги си шушукаха на масата.
Подхилваха се в тъмните ъгълчета.
Обичам дъщерите си.
Но не ги разбирам.
После се роди синът ми.
И всичко се промени. Стана просто.
Разбирахме се от една дума.
Вече не бях сам.
Зная...
че това ти е работата, а той...
е бил на грешното място по грешното време.
Но това е без значение,
защото ти ми го отне.
Ще ти причиня ужасни неща, Саманта.
Дори не можеш да си представиш колко ще страдаш.
Защото ме направи отново да съм непознат в собствения си дом.
Не знам дали има значение,
но много съжалявам за сина ви.
Благодаря, Саманта.
Само пуснете момичето.
Има време.
Имахме сделка. - Аз си държа на думата.
Ще си тръгне оттук невредима.
Но след като гледа какво ти причинявам.
Моля ви.
Умолявам ви...
Ще направя всичко.
Не бързай да се молиш.
Имаме достатъчно време за това.
Да ви донеса нещо? - Не, благодаря.
Още кафе или ябълков щрудел?
Не ме карайте да повтарям, защото няма да ви хареса.
Здравей, миличка.
Здравей, мамо.
Както виждаш, все пак имахме план.
Така изглежда.
Защо не изведеш Емили навън. Тук не е място за деца.
Не се месете, дами. Тази битка не е ваша.
Повече няма да гледаме отстрани. Ще трябва да вземем страна.
Нали така, дами?
Емили.
Наистина се разкайвам, че убих баща ти.
Ако можех да върна времето назад... - Знам.
Опита се да го спасиш.
Все едно.
И спаси мен.
Благодаря ти.
Освен това, ти само си натиснала спусъка.
Защото някой ти е заповядал да го сториш.
Кой те прати за тати?
Съществува престъпен мъжки синдикат, наречен "Фирмата".
Отвън едно момиченце продава бисквитки.
Разкарай я.
Не, почакай.
Те управляват света от много, много отдавна.
Те създават правилата
и ги напасват както им е угодно.
Смятат се за недосегаеми.
Мислят си, че всичко им е позволено.
Но няма да им се размине, нали?
Не.
Няма.
Не и този път.
Я, какво си имаме тук?
Продавам курабийки. - Така ли било? А те къде са?
"Малки жени"
Ти си онова момиченце, за което толкова чувам напоследък. Нали?
Толкова ли ме подценяват, че да изпратят дете
да им върши мръсната работа? Честно казано, леко съм обиден.
"Надзърни в сърцето си"?
Да ме вземат...
Чуваш ли ме? - Кристално ясно.
И двете сме живи и здрави. И така ще си остане.
Стига, Сам. Знаеш, че не е в правомощията ми.
Давам ти последна възможност да приключиш с това.
Преди години майка ми сгреши и натисна спусъка.
Няма да повторя нейната грешка.
Момичето пред теб ще има бъдеще.
Отиди при съдружниците си им кажи, че знаем къде работят
и къде живеят. И можем да ги убием с лекота,
без дори да ни забележат.
И да не забравят, че дължат живота си на едно 8-годишно момиченце.
Почти на 9.
Поправка. Почти на девет.
Разбра ли ме? - Разбрах.
Сега, затвори очи и брой до десет.
Бавно.
Едно...
Две, три...
4, 5...
6... 7...
8...
Девет...
Десет.
Може ли аз да карам?
Не.
Поне да пусна музика?
Лудей, мъниче.
Добре приятели, време е да хващаме пътя.
Пазете се. Ще се видим от другата страна.
Превод и субтитри Наталия Георгиева
© 2021 Translator's Heaven subs.sab.bz
Искате да правите субтитри? Заповядайте при нас: subs.sab.bz