субтитри от YavkA.net @ 2021
Андрю? - Да. Дрю.
Аз съм Ема. И аз учих в Арлингтън.
Разбира се, да! Как си? - Добре.
Е, супер. Аз ще...
Добре.
Ще поостанеш ли тук?
Да, може би.
С Т А Р И П О З Н А Т И
Това не й е за първи път... Без мен.
Лоша работа.
Донесе бутилка водка в 3 ч. през нощта.
Какво ще кажеш, готин ли е?
Естествено. - В какъв смисъл? Да го изчукам ли?
Позволение ли искаш?
Кой е този? - Едно момче от гимназията.
"Едно момче"?
Чакай! Може ли една цигара?
Не. - А, добре...
Здрасти. - Здрасти. Това е Алън,
а това е... - Кой?
Докато изляза, ми забрави името. Ема.
Здравей, Ема. - Здрасти.
Тръгвате ли си? - Явно.
Алън има среща с едно момиче.
Да, налага се...
Чудесно. Обичаш ли я?
Извинявай, как ти беше името? - Ема.
Е, Ал, обичаш ли я? - Признай си, няма да й кажем.
Не я обичам. Не. - Май не ти вярвам.
Хубаво. В сигурни ръце си. - Да. Ти тръгвай.
Добре. - Спокойно, ще го пазя.
Хубаво. - Внимавай, Дрю!
Добре, чао. - Мир, човече.
Опитвам се да реша дали ще имам сили да се прибера, но това ще помогне.
Още ли живееш в Сен Клер? - Да, почти. Върнах се.
Не се познавахме в гимназията, нали?
Не. - Ясно...
Само минавах край теб по пътя към безопасния вход.
Моят не беше ли безопасен? - Никак.
Там стояха пушачите. Мама никога не би ме оставила там.
А я се виж сега...
Знам, знам.
Винаги ли пушиш такива? - О, не.
Взех една от приятелката ми. Искаш ли?
Не. Но може да издухаш дима в лицето ми.
Но само малко. - Да.
Оставят някакъв странен вкус, не си падам особено...
Ако пуша, искам да усещам, че пуша.
Не само да изглежда, че пуша.
Не мога повече...
Съжалявам, май ще си останеш сам.
Може би е малко грубо... Беше ми приятно.
До скоро. - И на мен ми беше приятно.
Знаеш ли какво...
Да пием по още едно?
Преди се притеснявах, ако след мен се качва по-голямо момче.
Дори по безопасното стълбище? - Дори по него.
Добре, какво да гледам? - Ноктите ми. Виж!
О, гадост. Но нали току-що си ми ръцете?
Флористка съм, винаги са такива. - Толкова мръсни? Стига, разбрах.
Откъде се познавате? - Цяло лято садихме дървета заедно.
Няма начин!
Наистина почувствахме, че правим света по-добър.
Сигурен съм. Колко мило...
Не са правили нищо подобно. Не е вярно.
Дрю има страхотен танц, посветен на семената.
Беше отдавна... - На семената?!
Не си го спомням... - Мисля, че го помни.
Трябва да го изиграеш. - Покажи ни го.
Добре, дадено. Ето го. Готови ли сте за танца на семената?
Ей така хвърлям семена.
Благодаря.
Това е за теб. - Благодаря.
И за теб. - Благодаря.
Искам да кажа нещо. За новите ми приятели!
За новите приятели.
Обожавам този танц!
Ще ми покажеш ли пак? Беше така...
Ти стана и направи така...
Чао!
Изтощена съм! - Бива те с танците.
Едва се справям. - Впечатлен съм.
Аз съм голям танцьор, така че...
Добре.
Искаш ли да се разходим? - Къде отиваме?
У дома. Просто ще вървим в една посока.
Добре.
Виждала ли си билборда с жената във ваната?
Държи чаша вино, на столчето има свещ, страхотна атмосфера...
Облегната е, изглежда малко тъжна? - Бих казал, доволна...
Но свещта хвърля странна сянка върху нея.
Все едно. Аз съм писал слогана към това.
И какво? - Как какво? Не го ли помниш?
Не се ли вряза в съзнанието ти?
Не. Последният ми пожар няма отношение към рекламата.
Все едно. Там пише: "Добра компания".
И толкова? - Толкова - 40 часа работа.
Не...
Добра компания.
Един момент.
Не, не! - Какво има?
Не си сваляй обувките. Недей, гадно е.
Не чистят улиците,
може да си порежеш крака на нещо...
Приключи ли?
Първо, не ми казвай какво да правя.
Второ...
Така доволен ли си?
Доволен? Сразен съм. Страхотно! - Доволен... ли... си?
Извинявай.
Какво пишеш в момента?
Много съм зле...
Добре де, всеки трябва да работи нещо... Хайде, казвай.
Като по-млад написах няколко разказа, но...
Но от тях не излезе нищо особено. - Защо?
Не знам.
Не ме биваше особено... И нямах време за писане.
Бяха ли по-добри от... "добра компания"?
Не знам, това си е доста добро.
Тогава напиши нещо друго.
Има ли в живота ти в момента нещо друго, което искаш да осмислиш?
Мръсни нокти.
Преоценка на целия ми опит от гимназията.
И... дълги разходки с хубави момичета.
Може би дълги размисли върху лятното садене на дървета.
Това е много мило, но аз...
... не съм свободна.
Охо!
Да...
И аз не съм.
Добре, просто ми се стори, че трябва да го кажа.
Добре.
И така, докато аз пиша "Дълги разходки с хубави момичета",
ти какво ще правиш? - Вече имам цветарски магазин,
така че няма нужда да правя нищо.
О, значи е твой? - Мой е.
Но винаги има място за развитие.
Какъв е най-хубавият ти букет? - Най-хубавият?
Да, ако вляза при теб и кажа: "Дай ми най-хубавия си букет",
какво ще ми дадеш? - Зависи. За майка ти ли е?
Или за приятелката?
За приятелката? Не, за мен!
Това е доста лесно. - Лесно?
Да, изключително лесно. Няколко слънчогледа.
Аз се боря с демоните си върху белия лист,
а ти ми даваш жълти цветя?!
Ти ги виждаш само като жълти цветя.
Как ще ги опаковаш? - В пергаментова хартия.
С дебела връв. - Доста пестеливо.
Ще бъдат шест на брой, ще ги оставя с дълги стебла.
И ще сложа малко гърлица за контраст.
Няма да спечелиш, ако ме объркваш с цветарския си жаргон.
Ще ти хареса. - Така ли?
Снощи си стоял до късно, а? По кое време се прибра?
Късно. Ходих пеш.
Събудих ли те? - Не.
Забеляза ли, че ключалката на външната врата заяжда?
Не, не съм. Ти какво прави снощи?
Разопаковах кашоните и изпрах някои неща.
Ще пуснеш ли и хавлиите, докато съм на работа? Или да сглобиш мебелите?
Ще се постарая. - Би ли се постарал по-усърдно?
Ще се постарая възможно най-усърдно.
Благодаря.
О, стига вече!
Чудесна къща. Чао.
Чао.
Алана ме замъкна в един бар. Стана неудържимо...
Звучи забавно. - Боже, адски ми е зле!
Отивам в студиото. Ако искаш, мини по-късно да идем на вечеря.
Да... Може да мина.
Добре. Срещна ли някого в бара?
Не, само един тип от гимназията.
Добре!
Алана ме заряза заради един костюмар и той ме изпрати.
Ужасно мило от негова страна.
Късно ли беше? - Да, вероятно...
Добре. - До довечера!
В студиото? - В студиото.
Яко!
Знаеш ли какво?
Остави тази чаша, дай я.
Остави чашата, защото имам да свърша нещо.
Имаш ли отговор?
Не. Още не.
Пий вода. - Добре.
Чакай, чакай!
Стискам палци на краката!
На краката, с малко помощ. Яко! Колко сладурско...
Недей... Хайде, до довечера!
Добре, хайде. - Чао.
Ох, мамка му...
Здрасти.
Не...
Значи с онази дребничката от гимназията само сте потанцували?
Да.
В средата на дансинга? - Вихрихме се навсякъде.
Бил си на среща.
Това среща ли е?
Да. Танци и изпращане - това е среща.
Добре, бях на среща.
Ти си женен. - Не съм.
Имаш обща къща с Клеър. - Беше добро финансово решение.
Не и ако трябва да я продадете.
При други обстоятелства бих ли изпращал едно хубаво момиче?
Да, винаги! Но това беше друго.
Ние сме просто приятели.
При други обстоятелства аз и барманката щяхме да сме женени!
При други обстоятелства щях да отида при тези двамата
и да им кажа, че бих се отнасял по-добре с жената!
Именно.
Но аз мога, защото нямам общо жилище с приятелката си.
Според кого? Изобщо ли да изключа тази част от мозъка си?
Понеже имам обща къща с любимата, не бива да се питам
дали няма нещо по-добро, по-стимулиращо, по-удовлетворяващо?
Това ли било? - Да. Това си е като брачен обет.
Добре, както и да е. Казвам ти, не беше такава среща, а приятелска.
Ще се виждаш ли пак с нея?
Винаги мога да я поканя на още един танц, ако ме разбираш.
Танци... Не е честно!
Училището беше много отдавна... Сега е толкова възрастен.
Алекс знае ли, че новият ти приятел е възрастен?
Имаше нещо вълнуващо, като го видях...
Дами.
Добро утро! - Изглеждаш чудесно.
Благодаря. - Аз ти благодаря.
И аз ти благодаря.
Добре де, беше готин.
Шери, наистина беше готин.
Радвам се за теб. А какво стана с приятеля на Ема от гимназията?
Тръгнах си, така че не видях нищо, което да трябва да отричам.
Знаеш го Алекс...
Взела е телефона му.
За мен ли?
Свободен ли е? - Не, не за теб.
Ем? - Не, не е свободен!
Гадост.
- Ти пусна ли му съобщение?
Той отговори ли ти?
Само с емоджито за танцуващи момче и момиче.
Беше ми приятно. Може да не губим връзка.
Хубаво.
Да повторим другата седмица?
Става. В "Тухларната", събота, 9 ч.
Сутринта?
Вечерта.
Здрасти. - Привет.
Здравейте, глинени лапи!
Това са ръце на работник. Нали?
Какво иска работникът за вечеря?
Мислех си аз да сготвя вечерята.
Може да минем през магазина. - Добре. Хубаво.
Какво смяташ да сготвиш?
Мислех си за пиле с къри?
Как мина денят ти?
Продавах цветя. А при теб?
Мисля, че няма да ме вземат.
Защо?
Щяха вече да са се обадили.
Виж... - Не знам.
Не е голяма трагедия. Можеш да дойдеш с мен в Монреал.
Вътре дори не говорят за това.
Дали ми завиждат?
Или не искат да урочасат работата?
Никой от тях ли не е кандидатствал?
Не знам, не съм питал. Но знаят, че аз кандидатствах.
Ясно.
Така.
Искаш ли да го изпробваш? - Добре.
Готови? - Давай.
Удобно ли е? Добре ли пружинира? - Да, страхотно.
Ще се включиш ли?
Здрасти.
Здравей. Успя ли да сглобиш нещата от ИКЕА?
Започнах ги.
Ще ги довършиш ли, или...
Ела да пийнем заедно по едно!
Как мина денят ти?
Добре.
Говорих с баща ми. Праща ти поздрави.
Е...
Ето.
Наздраве. - Наздраве.
Така... - Здравей.
Ще се съблека сама, благодаря ти.
Мишел ще дойде днес да види къщата. Тук ли ще бъдеш?
Мислех да отида да видя Алън. - Добре.
Липсваше ми.
Е, хубаво.
Исках да ти кажа здрасти и да видя как е минал денят ти.
Всичко е наред. Все едно и също.
Добре. - Приятно прекарване довечера.
Не знам какво да правя със задния двор, а и с предния.
А вчера валя и прекарах целия ден в очакване да протече.
Това ли е всичко? - Не.
И ключалката заяжда.
В тези кашони има ли нормален диван или по-хубави столове?
Закъде да бързам? Имам ипотека за 30 години.
Дотогава все ще намеря диван, който да ни хареса.
Еха, 30 години... - Да, ще бъда на 62 г.
На 62 г. всичко ще е наред - децата ще са се изнесли,
ще си преживяла пенсионирането.
Ще идваш ли пак да се виждаме? - Вероятно.
Вероятно?!
Стига... престани!
Хладилникът ти е като жив. - Мразя го.
Здравей!
Здрасти.
Ти май беше Ема, нали?
Андрю?
Натам сме. - Добре
Еха, красота! Какво ще измислим за другата седмица?
Другата седмица няма шанс.
Ще участвам в Монреал в програма за докторанти по английски.
Търпиш да се хваля с рекламите си, а си докторант по английски?
Иначе нямаше ли да ми кажеш? - Щях!
Но беше по-добре да съм тъпа цветарка.
Не съм казал такова нещо. - Не си ли?
Не. - Не каза ли точно това?
Боже... - Боже мой!
Какво? - Писател?!
Книжовник?! - Млъквай.
Колко романтично! Туитърът ти сигурно е пълен с остроумия.
Пълен е.
Е, значи есента отиваш в Монреал.
Планът е такъв.
Завинаги ли?
Ще видим.
И ще ме изоставиш толкова скоро?
И приятелят ми каза същото.
А история ти с него каква е?
Запознахме се в университета. Играеше хокей.
О, значи си хокейна фенка.
Да, и то жестока. Много секси.
С какво се занимава той сега?
Грънчар е. - Грънчар? В смисъл, керамик ли?
Прави купи, вази, подноси. Много са красиви.
Такива мъже няма. - Живея с такъв.
Той ще дойде ли с теб в Монреал?
Чака отговор за един практически стаж в Япония.
Япония... Доста далече. - Да.
И какво толкова те привлича в Монреал?
Обичам паважите.
Не знам... Искам да се накарам да науча още един език.
Сигурен съм, че в Монреал има само един квартал с паваж.
А и всички говорят английски. Дай друга причина.
Непрекъснато гледам как Алекс ходи по стажове и семинари...
Не знам, просто...
Това приятелят ти ли е? - Да, извинявай.
Като се върне, ми проглушава ушите за нюансите
на новия материал, който ползва, или за новото стъкло -
повечето на секундата излита от главата ми, но...
Той толкова обича работата си.
И винаги се чувствам виновна, че не мога да се зарадвам...
Просто искам да се прехласна по нещо.
Защо не заминеш с него в Япония?
Просто не е ставало дума. - Би ли заминала?
Не знам.
Бих дошъл да те видя в Монреал, но за Япония не знам.
Нима?
Как приема приятелят ти дългите ти разходки с нови познати?
Вероятно също като твоята приятелка.
Вероятно, да.
А тя каква е?
Управител на ресторант.
Тъкмо бях завършил следването, тя също.
Пренесе се да живее у нас. Беше преди шест години.
Това е доста време.
Да, определено.
Всъщност тъкмо си купихме къща.
По дяволите!
Нали? - Поздравления.
Благодаря. Оплели сме се до ушите, така че...
Да... Купил си си къща с приятелката си...
Да, купих... - Има ли добро училище наблизо?
Всъщност има.
Има ли градина?
Малко е обрасла, но да, има - преден и заден двор. Хубав е.
Какво ще правите с него?
В момента приоритетът е къщата отвътре.
Майната й! Отглеждайте зеленчуци, гответе супи и салати.
За обяд? - Голям ли е дворът?
Стига ли за курник? - И закуска?
Курникът не е лесна работа. - Изобщо не си го представям.
Колко хубаво...
С Алекс нямаме никакви зелени площи.
Трябва да започнете с нещо лесно, но впечатляващо -
като папрат или бананово дърво.
О, надраснал съм слънчогледите?
Банановото дърво звучи доста сложно.
Не може ли лалета? Обичам ги.
О, лалетата се отглеждат сезонно. - Да.
Но бегониите се гледат лесно и са хубави. Трябва да видя мястото.
Може да минеш да го погледнеш. - Не.
Хайде, нали си професионалистка? С тези цветарски нокти...
Помогни ми да посадя нещо. - Не, голяма отговорност е.
Ще го поливаш ли всеки ден?
Да. Всеки ден.
Какво беше това?
Какво стана? - Нищо добро.
Добре, може би си права, но беше приятно.
Не съм дошла да флиртувам!
Тогава защо дойде? - Не знам! Да се видя с приятел.
Добре де, това придава вкус на живота.
Вкус на живота... Ти будалкаш ли се с мен?
Добре де, все едно как ще го наречеш!
Така започват големите приятелства.
Ема, какво правиш?
Мога да те изпратя до вкъщи. - Няма нужда.
Добре ли си? - Да.
Добре. Как мислиш, да направим ли задната стена цялата от стъкло?
От стъкло? - Да, от пода до тавана.
Както в "Железният човек".
Искаш стъклена стена в къща-близнак?
Това ще вдигне стойността й.
О, да. Три спални, две бани, прозорци като в "Железният човек".
Добре, ти какво искаш да направим с къщата?
Да боядисаме стените. Да сложим мивка в мокрото. Да оправим банята.
И не искаш стъклена стена? - Не.
Не.
Благодаря. - Ей!
Добро утро. - Обичам те.
Това е добре. - Обичам и къщата ни.
Аз също.
Дъхът ти вони! - Не е вярно.
Трябва да взема душ. - Искаш ли компания?
Не, защото искам да взема душ, а не да ме обладаят внезапно.
Обичам те. - И аз те обичам.
Здрасти.
Здравей.
Направих ти нещо. - Благодаря.
Красив е.
Така... Направих го в японски стил.
Реших, че е време да се поупражнявам.
Какво? Какво?!
Нищо особено. Обадиха се тази сутрин.
Това е страхотно! - Да.
Кога е? Кога тръгваш?
След месец и половина.
Много се радвам за теб! - Аз също.
Благодаря ти. Благодаря.
Това е доста далече от Монреал.
Така е.
Но ще е само за година.
После ще се върна и ще бъдем заедно тук.
Или ако се влюбиш в Монреал, аз ще дойда там.
Където поискаш, там ще отидем.
За кой пръст е?
Липсва ми диванът.
Добре.
Хайде! Диван ли искаш?
Само че това не е диван.
Ще стане.
Диван!
Само временно.
Харесва ли ти? - Да, почти.
Толкова си доволен от себе си!
Купихме си къща. - Купихме си.
Здрасти.
Как е къщата?
Стягаме я полека.
Струва ми се, че това трябва...
Дай да подържа тук. - Няма нужда.
Ето, готово.
Да не го надраскаш! - Дъното няма да се вижда.
Вземи.
Не, не е така. Гледай, какво е това тук?
Готово.
Браво на нас!
Не искам да нося готови неща.
Мисля, че ще им хареса. Само с инструментите и престилка.
Чисто гол.
Да, като монах грънчар.
Какво има? - Така ти завиждам.
Не. - Да.
Ще се върнеш с нова прическа.
Ти също заминаваш.
Но в това няма никаква драма.
Онова, което винаги съм харесвал в теб...
... е колко си самоуверена.
Умът ми не го побира! Как онази Ема, която срещнах преди пет години,
е същата Ема, с която съм сега в леглото.
И знам, че когато се връщам, ще се прибера при същата Ема.
Да.
Ти свали ли момичето, с което бяхте учили заедно?
Ема ли? - Най-вероятно.
Да, излизахме една вечер.
Поцелувахме се малко.
Наистина ли? - Да, беше жестоко.
Изкарахме цяла една връзка за една нощ.
Доста удобно.
Не мислех, че върша нещо лошо. Просто лека забежка.
Беше готино. Като между приятели.
Паспортът е вътре. Портфейлът. Билетите са в телефона ми.
Ще ти се обадя, като пристигна. - Браво на теб.
Не ми се обаждай.
Моля?
Не ми се обаждай, като пристигнеш.
Какво имаш предвид? - Просто...
Започни начисто. Без да мислиш за "нас".
Ема, аз отивам там заради нас. - Не!
Отиваш заради себе си, и това е супер. Така и трябва.
Няма да замина. - Не! Ти...
Да! Ще заминеш, така трябва! - Ето, вадя панталоните. Гледай!
Добре, няма значение, но така ще е по-лесно.
Ще продължиш напред, без да е нужно да се виждаме.
Аз те обичам. - Знам.
Но не мисля, че аз ще мога да те обичам повече, отколкото сега.
Толкова ли е зле?
Сега сме на върха на нашата любов. И това е добре.
Вероятно ще можем да я запазим дотолкова, че да имаме деца,
да ги отгледаме, и дори след това да продължим да се обичаме.
Но за мен това не е достатъчно.
Един ден ще се питаме дали не е имало по-голяма любов.
И тогава няма да имаме дори тази.
Затова не мисля, че трябва да ми се обаждаш, като пристигнеш.
Добре.
Знаеш ли какво?
Няма да я намериш, Ема.
Аз също съм мислил за това.
Няма как да си върнеш тези пет години.
С друг няма да бъдеш млада. Това остава за мен!
Ти не си стар, Алекс. Затова може да си тръгнеш.
Ние съзряхме заедно,
но тези зрели хора нищо не дължат на онези деца.
Ема, правиш грешка. - Не съм съгласна с теб.
Недей.
Извинявай.
На добър час!
Забеляза ли, че чешмата капе?
Не. - Мисля, че капе.
Не капе.
Според теб колко струва нова? - Николко, защото не капе.
Работата добре ли върви? - Общо взето.
Само се чудим къде отива всичката тръстикова захар.
Бях поръчала два пъти повече от обикновено.
Сигурно си решила проблема? - Не.
Помниш ли, че видях Сара да сипва всичката захар в чая си?
Още ли го прави? - Да.
На предишната смяна я гледах.
Как си с вкуса на живота? При мен е много зле.
Още ли ти трябва помощ в градината? - Да, трябва ми.
И какво ще правиш? - Мисля, че ми цъфти косата.
Нищо не казваш за вкусното ми пиле.
Малко съм обиден. - Розово е.
Гледай. Розово е. - Много добре е сварено.
На цвят е като устните ти. - Това е добре сварено пиле.
Вижда ми се сладък. - Моля? Божичко.
Ема, не си губи времето за някакъв малоумник.
При вас получават ли се нещата? - В какъв смисъл?
Запознали сте се с някого...
Не очаквам да срещна съпруга си,
но се запознах с няколко мъже, изпълняващи съпружески задължения.
И единият ме води на вечеря.
Аз се запознах с Алекс пияна в бара. Като нормален човек.
Инстаграм още не съществуваше.
Ти си цяла антика. - Да.
Гмуркането в Инстаграм ми се получава много добре.
Аз също го правя. - Много е уютно.
Аз виждам същите хора, които и на улицата.
Подминавам ги и не искам да говоря с тях. Не са ми интересни.
Тогава си живей в безбрачие. - Тя е луда.
Хората толкова се юркат да си намерят гадже,
а ти се местиш в цял нов град с непознати хора.
В момента ти излизаш с три жени.
И съм избрала всяка една от тях, когато съм била готова.
Опитвам се да се чукам без ангажименти.
Явно скърбя за раздялата по друг начин.
Винаги можеш да вземеш самолета за Япония.
Не искам. А и определено не мога.
Гадна ли беше с него?
Опитах се да не бъда.
Горкият Алекс! - Сериозно?!
Поне са се разделили чисто.
Просто ми е мъчно за момчето. Лошо ли е?
Да. - Да поръчаме по още едно.
Текила! Моля.
Имаш ли слънцезащитен крем?
Защо? Ще си сваляш фланелката ли?
Според теб трябва ли?
По дяволите! Мамка му! Ужас.
Какво? Добре ли си? - Тя е тук!
Коя? - Тя, мамка му! Ема.
Какво да правя? Да си тръгна ли? - Не, стига глупости!
Клеър те вика. - Ще повърна. Не съм я чул.
Ехо! Хайде, покажи ни правилата! - Още те вика.
Добре ли изглеждам? - Не особено.
Еха!
Привет!
Ема, това е приятелката ми Клеър.
Клеър, с Ема сме съученици от гимназията.
О, сдушил си се с врага! Здравей, приятно ми е.
Е? Как вървят нещата при вас?
Тъкмо се преместихме в нова къща.
Още подреждаме - градини, дивани и така нататък.
Местенето е голям стрес. - А с теб какво става?
Току-що приключих с една дълга връзка и сега се съвземам.
Съжалявам да го чуя.
Сигурно е за добро. - Да.
Значи нещата се нареждат, нали? - Надявам се.
Радвам се, че се видяхме. - Приятна игра!
Да, подобно! - Радвам се, че се запознахме.
Аз работя в цветарница.
Ако ви трябва съвет за градината, само се обадете.
Да, благодаря! - Благодаря.
Хора, мамка му!
Какво? - Какво?
Това е момчето от онази вечер с приятелката си.
Каква вечер?
Помните ли съученика ми, с когото бях в бара и после ме изпрати?
Онзи с приятелката, когото срещна, докато и ти имаше приятел?
Да, същият! Известно време си писахме съобщения,
но отдавна не съм го чувала. Добре ли изглеждам?
Да. - Добре си.
Двамата са си купили къща.
Оправи си косата. - Тук ли?
Това ли е тя? - Да.
Имам лоши новини за теб, скъпа.
Знам, но при други обстоятелства щяхме...
Какво?
Той каза, че пише за мен. - Горката!
Знам, знам!
Вече е обвързан с партньорката си. - Именно.
И реагира класически срещу обвързването, като пробва
дали не е изгубил чара си или каквото там
мъжете смятат, че губят от една удобна връзка.
Вбесяващо е.
Не е чак толкова готин. - Напротив.
Хайде!
Да!
Здравей. - Здрасти.
Отдавна не сме се виждали. - Не се обаждаш, не пишеш.
Много едностранно приятелство.
Това е Шери. - Дрю.
И какво, Дрю? Не се обаждаш, не пишеш?
Длъжен ли съм?
Пуснах ти зов за помощ за "вкуса на живота".
Не знаех, че е толкова страшно. - Трябва да се отговаря.
Твой ред е.
Успех, приятел. - Благодаря.
Добро подаване!
Да имаш бухалка или ръкавица в повече?
Не, съжалявам.
А ти?
Не, нямам. Съжалявам.
Какво ще правиш утре вечер? - Нямам планове.
В 17 ч. в "Газовата лампа"? - Ще те чакам там.
Нали? - Да, добре.
Ще дойдете ли? - Да, определено.
Намери ли я? - Не.
Чао.
Познай кой ще дойде на гости!
Вие ли? - Съжалявам, не мога.
Това беше малко грубо. - Да, недей. На гости!
Гости!
Ужасна съм, нали? - Това е неговата връзка, не твоята.
Но аз се опитвам да я прецакам. - Да, но...
Скъпа, ще бъда до теб и няма да те съдя,
ако искаш точно това преди Монреал.
Какъв скандал... Да тръгваме.
Не ви ли пука от съседите?
Не, те са стари португалци.
Смятат ни за натрапници, но аз съм отраснал тук,
обичам си квартала.
Но музиката е малко силна.
Да, не мислиш ли? - Не, къщата е наша!
Плащаме си ипотеката. Това е абсурд.
Да, но е късно и искаме да ни харесат.
Супер, покани ги. - Но не сме под наем тук...
Да, и оплакванията ще идват направо при нас.
Да... Аз ще потеглям. Да си поделим ли един юбер?
Да, става. Супер.
Хора, къщата е чудесна. Наистина.
Тръгвате ли? - Да.
Ще ви изпратя.
Вземете си някакви растения. - Да.
Ще стане по-хубаво.
До скоро. - Лека нощ, хора.
Големи сладурчета са, нали? - Да. Може да понамалиш музиката.
Защо? - Намали шибаната музика!
Къщата е наша! Ще правим каквото си искаме.
Трябва да разопаковаме, да боядисаме, да подредим рафтовете.
Порадвай се малко на хаоса.
Не, лягам си. Пийни малко вода.
Здрасти. - Здравей.
Няма нищо. Истински кавалер си.
Поне се опитвам.
И двете ли са за мен?
Да. Тук съм от отдавна и ги поръчах за теб.
Доста самонадеяно. - Защо?
По-лесно щеше да е да вземеш бира.
Вярно е.
Първо на първо, сега аз вече съм свободна.
Но ти не си.
Обичаше ли го? - Да, разбира се. Обичах го.
Откога любовта е гаранция за щастие?
Ще поръчате ли нещо?
За мен двойно уиски с лед, а за дамата - чаша за 0,5 л.
Чаша половинка? - Да, само чаша.
Благодаря.
Обичаш ли я?
Кажи! Какво толкова? Аз съм тук.
Знам какво правя. Нали сме приятели...
Приятелите си говорят за тези неща.
Обичаш ли я?
Да.
Мислиш ли, че ще я обичаш вечно?
Уискито за вас и чашата за вас.
Благодаря ви.
Какво стана с разказа за мен, който пишеше?
Кой разказ?
"Дълги разходки с хубави момичета".
Започнах го. Просто не съм...
Когато пиша нещо, трябва да го завърша
и после хората да го прочетат, така че...
Дори когато става дума за мен? Или само когато?
Да. Особено когато става дума за теб.
Трябва да го завършиш.
Какъвто и да е, завърши го и ми го дай.
Така ли? - Да.
Как иначе да разбера дали те бива?
Добре.
Да? Обещаваш ли?
Да, обещавам. - Хубаво.
Тези са много издръжливи.
Малко цветя, малко подправки - и си готов.
Така ли? - Да. Вземай ги.
Добре ли си? - Да.
Пристигнахме.
Какво ще кажеш?
Ще трябва да ходим още няколко пъти.
Това е истинска къща.
Днес Клеър затваря ресторанта.
Така ли?
Да. - Значи нямаме много време.
Ема... - Докато слънцето залезе.
Хайде, започвай да копаеш.
Все едно къде, така ли?
Това е твоята къща. - Добре.
Така.
Какво ще кажеш? Справям ли се? - Аз работих повече от теб.
Представих се добре. - Аз се представих по-добре.
Хубаво е.
Каза, че ще полееш градината. - Ще я полея.
Хубаво.
Искаш ли да ти покажа къщата?
Не.
Все пак ми беше забавно.
Добре.
Лека нощ.
Мамка му...
Има сензор за движение. По дяволите...
Лека нощ.
Мамка му.
Виж ти!
Харесва ли ти? - Да. Толкова е зелено...
Имаме и подправки.
Малко босилек за начало.
Я какъв си бил!
Скоро ли ще се прибереш?
Не. Обучавам нов човек, ще се позабавя.
Добре. Може тогава да гледам някой филм.
Хубаво.
Ела тук. - Обичам те.
Миришеш! - Харесва ти.
Скъпа?
Какво, по...
Клеър? - Да.
Изненада! Купих диван.
Харесва ли ти? - Купила си нов диван без мен.
Да.
И тази маса! Според теб за какво ни е?
Не знам. Може да четем на нея, да играем шах или да пишеш.
Кога сме играли шах, Клеър?
Някой ден може и да играем.
Тук ли смяташ да играем шах?
Сериозно ли говориш? Масата си стоеше тук и никой не я ползваше.
Реших, че ако е там, ще я ползваме. - В ъгъла?!
Не драматизирай. Там изглежда добре.
Там никой няма да я ползва.
Ти никога не искаш да обсъждаме нищо в къщата!
Къщата ми харесва. Изглежда супер!
Трябва да слагаме нещата където има смисъл.
Затова никога не сме обсъждали.
Където има смисъл?! Седим на възглавници на пода!
Да! Така ми харесва!
Защо просто не кажеш: "Дрю, когато не съм на работа,
дай да поговорим за къщата"?
Защото не мислех, че ще искаш да говорим за това.
Бях отзад, работех по къщата!
Добре, съжалявам. Извинявай, прав си, съжалявам.
Ти довърши нещата отвън, аз ще оправя вътре -
все едно сме в екип.
Не, не става така! Това е нашата къща.
Трябва да го направим заедно.
Трябва цялата да е наша обща, иначе какъв е смисълът?!
Чии са тези боклуци?
Аз се старая... Старая се!
Къде отиваш?
Къде отиваш?! Това е диван!
Как си? Стегна ли си багажа?
Вече не знам искам ли да заминавам.
Кога за последно си имал чувството, че животът ти се променя?
Преди месец и половина.
Трябва да заминеш за Монреал. Най-вече за да идвам да те виждам.
Няма да идваш в Монреал. - Така ли? Защо?
Как ще го обясниш? - Не знам.
Извинявай, скъпа, трябва да ида до Монреал.-
Да видя едно момиче, което харесвам. Да се опитам да бъда с нея. Това е.
Може да те чакам на гарата,
да се разходим по "Сен Лоран", да се отбием за кафе и пасти.
Мамка му! Ще мога да пуша.
Нали осъзнаваш, че положението е много гадно за мен?
Всяка мила дума, когато ме погледнеш и ми се усмихнеш, не струва,
защото я задушава твоята връзка.
Толкова е чудесно, че чак вбесяващо.
Защо не се срещнахме преди пет години?
Тогава нямаше да ме харесаш. - Не. Не и каквато бях тогава.
Може би... Но докъде щяхме да сме стигнали сега?
Ето така хората се влюбват, Дрю.
Трябва да отидеш в Монреал.
А ти трябва да се разделиш с нея.
Значи тук живееш?
Да, тук.
Хубаво е.
Благодаря.
Какво?
Искаш ли нещо за пиене? - Не, благодаря.
Аз ще пийна едно. Сигурен ли си?
Да, сигурен съм.
В университета с Алекс ходихме няколко месеца.
На Свети Патрик направих една глупост -
спах с друг.
Беше просто някакво момче. Хари, Хенри - нещо такова.
Отидох в апартамента му след едно парти и спахме заедно.
После се прибрах да си взема душ и отидох в бара.
Пълна програма. - Да...
Да.
По пътя към бара умирах от ужас да не би да срещна Алекс.
Нямах сили да го погледна.
Не знам какво щях да правя, ако го бях срещнала.
И той беше там. С всичките ни приятели.
Просто ме прегърна, усмихна се...
... купи ми еспресо и питие,
целуна ме и...
Извинявай, странно ли звучи? - Не.
Не ти звучи странно? - Не.
Добре. Той ме целуна...
И изобщо не се почувствах зле.
Можех да спя с когото си поискам
и той нямаше да разбере - толкова беше влюбен в мен.
И нямаше чувство за вина? - Никакво.
Все едно. Исках да кажа, че след това не съм спала с друг,
докато бях с Алекс, не защото е нередно.
Не спах с друг, защото не исках.
А сега искам да съм тук с теб.
Но ти трябва да помислиш защо си тук.
Наистина мисля за това. - Не ми отговаряй така бързо.
И така, и иначе ще е гадно за всички.
За всички?
Да. Поне за половин година, може би за цяла.
Добре, тогава какво? - След известно време ще ти мине.
Но колкото повече чакаш, толкова по-зле. Ти я обичаш.
Не я обичам.
Стига, човече... - Не обичам Ема!
Имах предвид Клеър. Господи, Дрю! Другата ли обичаш?
Спукана ти е работата.
Клеър?
Първата ми свободна вечер от незапомнени времена.
Как мина денят ти? - Бях в задния двор.
Клеър...
Ела да видиш.
Красиво е.
Това е само началото.
Без теб тази къща нямаше да изглежда така.
Срещаш ли се с друга?
Имам право да знам какво става с моите взаимоотношения.
Да, срещам се.
Сериозно ли е? Заради къщата ли?
Защото тази къща и мен ме побърка, Дрю.
Не е заради къщата, Клеър.
Значи това е тя?
Не... Виж, с теб сме заедно от доста време.
Но това не е много време за хора,
които се очаква да бъдат заедно цял живот.
Имам чувството, че и на двамата вече ни е скучно.
Скучно? - Да.
Водим едни и същи разговори за неудовлетвореността си,
а къщата е безопасното средство да не променим нищо.
Боже...
И двамата сме на прага на остатъка от живота си...
И просто ми се струва нередно.
Кога за последно си имала чувството, че животът ни се променя?
Сега.
Дрю, животът и на двама ни се променя в момента.
Срещнах един човек преди две години.
Излизахме няколко пъти...
Веднъж спахме заедно.
Той имаше собствен ресторант.
Идвал е няколко пъти в моя.
По такъв начин говореше за ресторантите,
че изглеждаха направо... разкошни.
Не знаеше, че имам връзка.
Около две седмици си мислех, че ще те напусна.
Лягах си и заспивах с мисълта,
че утре ще е денят, в който...
И не можех да го направя, защото двамата се смеехме на нещо.
Или денят ти вече беше минал зле...
И после една сутрин ти се събуди -
мисля, че в съня си беше си затиснал лошо ръката,
защото беше пийнал навън предната вечер.
Беше изтръпнала, докато си спал. Спомняш ли си?
Не.
Ти стоеше до леглото и тръскаше увисналата си ръка...
И потръпваше, защото те болеше.
А аз не можех да спра да се смея.
Това беше най...
Това беше най-личното нещо, което съм виждала друг да прави.
Абсолютната близост.
И пак се усетих така влюбена в теб, че повече не съм го виждала.
Ръката беше виновна, а?
Да...
Да, ръката беше виновна.
Толкова... толкова дълго...
... се чувствах подвластна на нашата връзка.
Но после осъзнах, че отвън съществува цял един свят...
И че той винаги ще е там.
Обичаш ли я?
Бих могъл...
Това може да отиде за продаване. - Добре.
А какво да правим...
... с този приятел?
Харесвам го.
Задръж го. - Така ли?
Да. Закачи го над леглото си.
Ще държи под око мъжете, които водиш вкъщи.
Имаш ли си някоя там?
Мисля, че чарът ми не върви без превод на японски.
А и да не е така, трябва поне да изляза навън.
Може ли да взема и това?
Каквото поискаш.
Срещнах един мъж.
Има си приятелка. - О, мамка му...
Не знам дали от това ще излезе нещо,
но исках да знаеш, че не съм те напуснала заради него.
Това не звучи утешаващо.
Не се опитвам да те утеша, Алекс. Просто исках да...
Майната му.
Кажи, ако имаш някакъв проблем с местенето в студиото.
Приятна вечер, Ема.
Приятна вечер.
Дълги разходки с хубави момичета
Дрю?
Дрю!
Здравей.
Завърши ли изобщо разказа за мен?
"Дълги разходки с хубави момичета"? - Да.
Не.
Да нямам нещо там? - Да.
Благодаря. Нося ти нещо.
Алекс го е правил.
Красиво е, Ема, но не го искам. - Каза да го закача над леглото,
за да ме пази от лоши мъже, но мисля, че няма нужда.
И сам успявам да държа лошите мъже далеч от леглото си.
Засега.
Вземи го за всеки случай.
Заминавам за Монреал. - Това е чудесно.
Не искам да ми идваш на гости.
А ако се разделя с нея? - Няма да го направиш.
Мислех, че това ще бъде нашето време заедно.
Вече имахме нашето време.
Обичах те.
И аз те обичах.
Превод ЮЛИАНА ТАНЧЕВА
Уеб рип и синхронизация: Monetino - YavkA.net @ 2021
Моето братче, вдъхновител и герой. Истинският принц на Сен Клер.
Ти потърси и намери любов и взаимност
във всяко кътче на човечеството. Обичам те.