Между две генерации
През 60-те години
задушевният и мрачен певец и автор на песни Мики Адамс
сменя кънтри сцената и оглавява попкласациите с хитове.
В началото на 70-те вече е легенда.
Критиката сравнява текстовете му с поезията на Бодлер.
През 1973 г. Адамс вече има единайсет награди "Грами".
До 1974 г. е продал над 70 млн. плочи.
А през 1975 г. вече е неоткриваем. Призрак.
Тогава съм бил пеленаче.
Когато се запознах с Мики Адамс, той се опита да ме научи какво е музиката,
че вятърът е диханието на света
и понякога дори можеш да го чуеш да пее.
За чий ми беше да знам тия работи?
Годината беше 1996-а, аз бях в музикалния бизнес.
"ТАУЪР РЕКЪРДС"
"Вайпър Рум"
Собственикът на това заведение е Джони Деп.
Веднъж пих с него. Не каза нищо. Край него се чувствах като пълен тъпак.
Спейс Хог, страхотно свирене. - И още как.
На това място Ривър Финикс угасна
и така и не възкръсна от пепелта. Казват, че умрял заради греховете ни.
Благодаря ти. - Това дори не намеква истината.
За мен хора като Мики Адамс бяха древна история.
А моят поглед бе вперен в бъдещето -
следващите "Нирвана", "Уийзър", "Ноу Даут".
Нещо такова търсех.
Водка с лед, моля.
"Водка с лед" - яко име за бенд.
Комбинация на "Пекторалс" и "Клаш", и щипка "Зи Зи Топ" за финиш.
Благодаря.
Рокендролът е вечен.
Животът е болест, единственото лекарство е рокът.
Видях бъдещето на рока.
Самият Ландау! За Спрингстийн ли?
Разкарай се. - Чарли Портър, "Индиго Рекърдс".
Здрасти, Чарли Портър, аз съм Кори.
Мисля, че думите са на Дилън:
"Когато шансът почука, не бъди твърде друсан, за да отвориш."
Дилън не е казвал нищо такова, но ако сега беше тук,
щеше да каже: "Разкарай се!"
Някой ден, и дано да е скоро, ще метна нещо по тая мутра.
Тримата сте много добри.
Виж, извинявай.
Рокет има ужасно пиянство. И е ужасно гадже.
Още по-ужасен е като китарист.
Тромав е, скучен. На сцената ти го издухваш.
Вече не му духам никъде.
Скъсахме.
Да те черпя едно?
Бира.
Една бира, моля. Благодаря.
...Но той още не знае.
Че сме скъсали.
Поддадохме се на сексуалното напрежение в групата - типичното рокаджийско клише.
Мога да помогна с клишето "водеща певица става звезда,
докато гаджето й изтрезнява в клиника
и учи други смукачи в абстиненция да дрънкат "Вуду дете" на китара".
Може ли да ни се получи?
Бендът ти не може да реши дали е "Гънс Ен Роузис" или "Хоул".
Мъчите се да сте нещо, което няма да станете.
Не си особено мил.
Не ми плащат да съм мил.
И аз не съм от милите, но не ми плащат за това.
Точно като в клишето "никакви кинти".
И с това мога да помогна.
Обади ми се.
Заповядай.
Джош.
Стеф!
Днес изглеждаш чудесно.
Да не мислиш, че ми харесва?
Дали не бих предпочел да съм на мач на "Лейкърс"?
Какво става с Мики Адамс? - В смисъл?
В смисъл да го отсвирим, гладък мозък такъв.
Кобейн е минало, но някой трябва да снабдява Кортни с прах и чорапогащи.
А на мен ми се налага да се занимавам с призрака на Мики Адамс.
Мики Адамс го е настъпил нещо ли?
Беше ми приятел. Аз бях негов мениджър.
Уреждах го с дрога, с женски, гледах как изкарва по четвърт милион годишно.
А сега Мики Адамс не ми дава мира,
защото никой не знае как да се отървем от него.
Опитахме се. Той няма агент. - Няма адвокат.
А да му се намира адрес? - Да.
Защо тогава не го посетите и да приключим с него?
Опитахме се. - Пращахме хора.
И какво? - Ами никой...
Какво? - Не се... Никой не се върна.
Ще ида аз.
А ти си кой? - Чарли.
Разпределя пощата. - Той е никой.
Това ли си ти, Чарли?
Никой.
Никой не е глупак.
Я вие двамката да си идете.
Откога се занимаваш с пощата?
Достатъчно дълго за смяна. - Искаш мястото ми ли? Твое е.
До обед да си си обрал крушите. - Шибан бизнес.
Сякаш препускам с динозавър право към пастта на апокалипсиса.
Ела, искам да ти пусна нещо.
Последното творение на Мики Адамс. Сиди албум. Нарекъл го е "Врати".
Нещо като трибют на Джим Морисън, а?
Не. Трибют на чекиджийството.
Слушай. Първото парче. - Трибют...
Второто.
Третото.
Личният ми фаворит.
Какво е това?
Ковчег. За жалост, не неговият.
Ако беше, албумите му биха се продавали.
Последното е десетминутно отваряне и затваряне на вратата на хладилник.
И този ако не е куку... - Да, вдетинен ненормалник.
Огризки от времето, когато музика правеха дрогирани, глезени откачалки.
Стефани! А сметката се озова пред мен.
Отивай в Монтесито и накарай голямото бебе да подпише договор,
с който ни освобождава дрън-дрън-дрън...
И след това може би... Може да смениш отдела.
Ще стане.
Последното от него, което си струва. Прослушай го на път за Монтесито.
Може пък да ти подскаже как да се откачим от него.
Кога да стане? - Вчера.
Там съм.
Казвай.
Явно не трябва да се шокирам. - От какво?
Че един от студио ме излъга.
Не че изобщо си човек от бранша.
Как е положението с пощата? - Разкрит съм.
И свършен. - Това с пощата е временно.
Мамка му.
Студен вятър брули лицето ми.
Мики Адамс, "Те нищо не знаят" "Индиго Рекърдс", 1973 г.
Усещам хладните пръски на океана.
Там, откъдето съм...
...си мислят, че знаят всичко, да са живи и здрави!
Мислят си, че знаят кое е добро за мен.
Над облаците се рея.
Те нищо не знаят.
Изобщо не разбират.
Мога да летя високо, високо в небето.
МИКИ, ЛИПСВАШ НИ ИСКАМ ДА ТЕ ЛИЖА
Направи ми деца, Мики
А те нищо не знаят.
КСАНАДОНТ
Нищо не знаят.
Изкрещи го от покрива.
Изобщо не ни пука.
Тоя дъртак е тотално изтрещял.
Ехо, аз съм Чарли Портър.
Боже!
Ей! Мамка му.
Кой си ти бе?
Чарли.
От онези ли си? - Какви ги вършиш?
Можеше да се убиеш с ток!
Скапани търсачи на таланти.
Знаеш ли колко е трудно да останеш потопен? Колко воля се иска?
Записвах, малоумнико.
Какво искаш?
Аз съм от "Индиго Рекърдс".
Звучиш сякаш си горд от това, Мозък.
Г-н Адамс, трябва да обсъдим делови въпрос.
Аз съм артист, не говоря делово.
Моите уважения, но отваряне и затваряне на врата не се нарича изкуство.
Виж, Мозък.
Нищо не буди по-силни чувства
от отварянето и затварянето на врати.
Нищо не е по-обнадеждаващо. Нито по-окончателно.
Като станеш на моите години, ако не си умрял от кретенизма си,
нещо, за което си струва да се молиш,
може пък да проумееш.
Но се съмнявам.
Гладен ли си?
Какво е това?
Сандвич със спагети и майонеза. Любимият ми.
Зариби ме Лоуъл Джордж.
Яж.
Това "Спрайт" ли е? Отдавна не съм пил.
Да, защо да не е? "Спрайт", да. Нов, още по-освежаващ.
Знаеш ли защо нямаш косми по глезените?
Не знаех, че нямам косми там. Ти откъде знаеш?
Аз съм човек на изкуството. Имам набито око.
Защото остаряваш. - На 23 години съм.
Това, че си млад, не значи, че не остаряваш.
Не си застрахован от обрати. Духай го.
Пийни "Спрайт".
Последният, който беше дошъл... Стенли някой си.
Прекарахме си страхотно. Но си тръгна, мислейки ме за Сатаната.
Г-н Адамс... - Няма да ми викаш така.
Може ли да ти викам Мики? - Не.
Както и да е. Да говорим делово.
Има два начина да го разиграем. - Разиграем!
На свое разположение имам... - Говори човешки.
…подписан договор, с който се прекратява вашият,
при повече от задоволителни за вас финансови условия.
Нафукано копеленце, ето какво си ти.
Я пийни още от освежаващия "Спрайт".
Вкусно е.
Можем да го разиграем по два начина. - Вкопчил си се в тая фраза като удавник.
Може да подпишете сега.
А може и по-късно.
Няма да мръдна оттук, докато не подпишете.
Довеждам нещата докрай. Такъв съм аз.
Последователен докрай - втора природа ми е.
Какво казвах...
Договорът... Извинявай.
Малко съм отнесен.
Прекрасно. - Наздраве.
Знаеш ли? Виновна е г-ца Никълсън.
Коя е пък тая? - Учителката ми в пети клас.
Надничаше през рамото ми, взираше се с малките си миши очички.
Втренчваше се в мен, докато аз заеквах над думите.
И за чий дрънкам това сега? - Предразполагам към откровения.
Моята втора природа.
Г-н Адамс. Извинявай, вярно. Мики.
Добре де, как да ти викам?
Биф ми харесва. Трябва да се внимава!
А? - "Смъртта на търговския пътник".
Биф. Хайде, Мозък, напрегни се малко. - Абсолютно.
И така, Биф. Аз съм от "Индиго Рекърдс".
Да. Както казваше щерката, "пфу".
Имаш дъщеря ли? - Не и според нея.
Споменах ли, че съм от "Индиго Рекърдс"?
Не си спирал.
Супер.
Вероятно осъзнаваш, че масата се топи.
И още как.
И че стените горят.
Няма спор.
Аз съм Замбони. Това не го казвам аз. Чувам гласове, трябва да ми платите.
Виждам разни неща. Чувам неща. Какво става, Мики?
Говори конкретно: къде какво става?
Каквото и да изпитваш, понасяш го далеч по-добре от Стенли Уилсън.
Чакай! Точно така - Стенли Уилсън!
Надрусал си ме. Сипал си ми нещо, нали? Упоил си ме, а?
Не ти ли е по-свежо? - Мамка ти!
Какво ми сипа? - Не съм му измислил име.
Знам какво е да си роден.
Мики, виж... Всички те мислят за хахо.
Аз съм хахо. - Шефът каза, че си едно голямо бебе.
Е, да. Дони Ръмсън е анорексичен фашага,
въплъщение на упадъка на всичко добро и свято.
Единственото хубаво у него е косата му.
И онова противно шепнене.
Не ме е страх да се изправя гол.
Ясно? - Давай.
Само страхливците имат нужда от дрехи. На мен не ми трябват.
Съблечеш ли се веднъж, няма връщане. - Точно.
Искам да усетя вятъра по кожата си, реки, препускащи във вените ми,
нощта, танцуваща в ритъма на сърцето ми.
Можеш ли да го повториш? - Което е у мен, без мен е.
Мислите ми са зеленикави.
Пич, това беше легендарно!
Току-що го измислих. Благодаря ти.
Това е дарба. - Което е у мен, без мен е.
Конкретната дрога. Хайде.
Къде? - На хълма.
Нагоре. Хайде горе! Носиш ли нещото?
Да, нося го. - Чакай да си взема чантата.
Беше разкошно.
Диво! - Идвай.
Невероятно диво. И знаеш ли? Невероятно свещено място.
И дух. Всичко е дух. Навсякъде - дух.
Под повърхността се случват такива неща, че сълзите са безпомощни.
Да, пич. И вълните!
Виж вълните. Чуй ги.
Рев, който никога не стихва.
Страшничко си е.
Да ти покажа ли нещо страшно?
Недей.
Знаеш ли какво е вълна убиец?
Представа си нямам, Биф.
Огромна вълна. Стига до 5-10 м.
Появява се изневиделица, от нищото.
И залива всичко по пътя си.
Яко. - Да, яко е.
Човек не може само със силата на волята си да остане под водата.
Тлъстина ли, инстинкт ли... Нещо почти винаги го изтиква нагоре.
Вълната убиец може да се погрижи за това. - Мегаяко е. Ама наистина яко.
И точно това съм аз, тъп недорасляк.
Аз съм вълна убиец. Идвам от нищото.
Баща ми е продавал обувки, майка ми ги е лъскала.
От тях съм произлязъл аз - вълна убиец,
заляла и пречистила света. Аз!
И ти искаш да ме закопаеш? Ти и жалкото ти студио?
Това ли си намислил? Ще те удавя, нещастнико!
Чуй.
Какво?
Светът пее.
Хайде. Велико е.
Нищо не чувам.
Но е много хубаво. И тишината ми харесва.
Нищо не чувам. Мики.
Боже!
Невероятно! Мики, онова там си ти!
Как си едновременно там и тук?
Стига бе.
Камерун.
Камерун!
Мики Адамс, "Пътеводна светлина", "Индиго Рекърдс", 1969 г.
Кой е този?
Камерун, брутален маниако!
Мики! Мики бе. - Спипах те.
О, да, да...
Супер. Хайде, хайде. Да вървим, тръгвай с мен!
Мамка му! Камерун, гад, открадна ми ламата.
Мозък?
Мозък!
Ей, пич. - Леле, пич...
Исусе. - Не позна. Брандън.
Хайде, ще те уредим.
Договорът.
Мамка му.
Още си тук.
Ти си първият, който се връща.
Последователен докрай. Втората ми природа.
Много скучна природа. - Ти явно си щерката.
Твърди бащата. - Аз съм Чарли.
Знам. Джулия.
Като в песента. - Не, не се пее за мен.
Баща ти вкъщи ли си е? - Спи.
Можеш ли да го събудиш? - Мога, но не искам.
Баща ти сипа в питието ми един бог знае какво.
Като се опомних, бях гол. Главата ми гори.
Мога внезапно да гръмна. - Трябва да се успокоиш.
Не съм в настроение за ранноутринни задявки.
Задявки! Яка дума. Вероятно дори знаеш какво значи.
Пак ще дойда.
Мислиш, че е луд, нали?
Да. Ти на друго мнение ли си?
Вчера си тръгна, заявявайки, че не си е с ума.
Не е луд, просто се крие.
От?
Останалите хора.
Мамка му.
И какво, той подписа?
Да. Оставих договора в правния отдел.
Това ще ми спечели около седмица време.
Водя се от кратки и ясни принципи.
Кажа ли, че ще свърша нещо, върша го.
Старата школа. - Именно.
Мислех, че може би не заслужавам всичко това.
Но се отърсих от мисълта.
Това е Америка, преселнико. Получаваш каквото заслужаваш.
Подписал е.
Тръгвай с мен.
И ще тръгна.
Ще вървя с него, докато не се превърна в него.
Четох статията на Кушнър за вас в "Ролинг Стоун".
Постигнали сте всичко с кръв и пот.
Да, истинска нюйоркска история за издигане от калта до трона.
Айовин не е единственият, издрапал вън от Бруклин.
Татко умря, когато бях на 7 г., наложи се мама пак да работи.
Оттогава се справям сам.
Бях готов на всичко, за да се измъкна от оная дупка.
Факт, преборил съм се за своето и няма да допусна нещо да ме спъне.
Точно затова много се дразня на тях.
На кого?
На артистите.
Да, не им е лесно,
Някои имат истински талант и го използват.
Но това, което ме довършва, е, че са готови да захвърлят всичко
заради настъпено его и накърнени чувства.
Аксел и Слаш, Еди Ви и Дейвид Ли.
Да. И кой знае къде му е бил умът на Арт Гарфънкъл!
Именно!
Така. Първи урок.
Не си падай по артист.
Не бъркай артиста с изкуството му. Боб Дилън.
Боб Дилън не е "Господинът с дайрето".
Никой не е такъв, за какъвто го смяташ. Освен Ведър.
Утре ще помага за нов Център за родители,
а в три следобед вече ще е на скейтборда.
Другите са пълни боклуци.
В душата на рокендрола зее дупка.
И Чарли Портър може да я запълни.
Това е много смела заявка, Чарли.
Намерих едно момиче. - Какво момиче?
Ето, вижте.
Страхотни очи. Има ли глас?
Майко мила, какви очи само.
Ти си един тъпак.
Здравей. - Здрасти, агент.
Получих съобщението ти. Честито. - Много ти благодаря.
Може ли да вляза? - Заповядай.
Сигурно много се радваш.
Шегуваш ли се? Още не мога да повярвам.
Готино местенце. - Пълен бардак. Извинявай.
Искаш ли бира? - Да.
И как така новоизлюпеният велик агент е сам в петък вечер?
Вече не е сам. Нали?
Да, не е.
Наздраве. - Наздраве.
Какво каза шефът ти, когато му спомена за мен?
Че имаш страхотни очи.
А ти съгласен ли си?
Да.
Имаш мигличка.
Кажи ми какво желаеш, не се притеснявай.
Добре.
Къща на брега на океана до 24-ата си година.
Ферари до 25-ата.
До трийсетата да съм на поста на Дони Ръмсън.
Искам да стана Бог на онова негово шепнене
някъде до четирийсет.
На 50 - неговата коса.
Искам никога да не спреш да правиш това.
Съвършена си.
Тялото ти е това, което съм чакал.
А дали това тяло може да пее? Това тяло е чиста симфония.
Дали това тяло е звезда?
Мисля, че е Млечният път.
Най-накрая!
На това тяло му липсва твоето тяло.
Татко!
Татко?
Хайде, татко!
Стига де. Погледни ме.
Нали каза, че не бил луд? - Не е.
Татко, слизай оттам. Само леко биполярен.
Изобщо не е забавно. С маниакално-депресивен уклон.
Не и луд? - Никак. Моля те!
Има ли конкретна причина да е там, или просто проявява нелудостта си?
Ето я.
СКАНДАЛ!
Какво?! - Излезе в "Инкуайърър".
Очернен ангел съм аз.
Здрасти, Чарли. - Привет. Кой те е снимал?
Камерун Робинс, гадината. Я се качи при мен.
А кой е тоя Камерун Робинс? И защо ни снима голи?
Чарли. - Защо не слезеш при мен, Мики?
Добре.
Хубаво.
Мамка му. - Не, не!
Татко? Тате! Е?!
Какво "е"? Направи нещо, нали си мъж!
Да. Шибан кит. - По-живо, хайде!
Стига бе, Мики, какви ги вършиш?
Изморен съм.
Нямам сили да се боря.
Заспа.
Дрехите ти почти изсъхнаха. - Благодаря.
Кой е Камерун Робинс?
Едно време пишеше за "Ролинг Стоун". Когато не пускаха цици на корицата.
Сега само дебне баща ми по петите.
Наднича през прозорците, рови в боклука ни.
Смята се за предан фен, но е просто досадник.
Да се върнем към деловата част.
Трябва да подпише договора.
Да прояви трезв разум. Това е неизбежна формалност.
Не си ли твърде млад да мислиш за неизбежни формалности?
Забравих, че в момента договорът не е у мен.
Кучето ти ли го изяде?
Или в ступор, предизвикан от насилствено упояване, съм го метнал в океана.
Нямам спомен. - Сигурно си се реел на ангелски криле.
Това не го разбирам. И не ми дреме.
Имам работа и ще си я свърша!
Тихо, ще го събудиш. - Чудесно. Трябва.
Я ми отговори,
как ще се чувстваш, ако всички те мислят за гениален, а един ден рязко спрат?
И решат, че не ставаш, че си свършен, позориш ги и е най-добре да си идеш?
Още по-добре - да умреш. - Как бих постъпил ли?
Бих подписал договора, бих взел парите и бих се оттеглил с благодарност.
Майната ти.
Нямаш представа какви хора са идвали тук.
Легенди. Раснах в скутовете на легенди.
Всички те изчезнаха.
Останах само аз.
Къде е майка ти?
Умря.
И баща ми така.
Не се описва с думи, нали? Като умрат.
Всичко спира.
Какво да се прави.
Да се изнесеш, да продължиш, да градиш своя живот.
Той има само мен.
Каквато и да съм, по-добре от никого.
Така е.
Къде отиваш?
Свърши майонезата.
Какво да правя, като се събуди?
Това ти решаваш, г-н Последователен докрай.
Джулия.
Не си ли имала други планове за живота?
Имах.
МИКИ АДАМС, ТЕ НИЩО НЕ ЗНАЯТ
Почиствам китарата си с памучно парче,
заличавам отпечатъците от пръсти.
Пот и алкохол на помитащ концерт
в един клуб на име "Левитикъс".
Прибирам всичко в калъфа на "Гибсън"- а.
Мики Адамс, "Виждам цветно"
"Те нищо не знаят", "Индиго Рекърдс", 1973 г.
Лепенките са от по-весели места.
Не палете светлините, живея живота така,
препускайки в тишина,
със сълзи в очите.
Когато си с мен, виждам цветно.
Когато си с мен.
Когато си с мен, виждам цветно.
Когато си с мен.
Обаждане от хотела. Чакам гласа ти.
Този навик ще ми остане.
Питам как си, отговаряш, че си добре.
Знам, направих грешка.
Не можеш да ми устоиш, докато пийвам уиски,
нагласен и лъснат, достоен за крал.
Гледам през прозореца към облаците в небето.
Далече, далече. Казвам ти сбогом.
Когато си с мен, виждам цветно.
Когато си с мен.
Когато си с мен, виждам цветно,
любима.
Това какво е?
Нищо. - Не звучеше като нищо.
Знам как звучи нищото.
Как още е настроено?
Изсвири го пак.
Добре. Не мога да повярвам, че го правя.
Никое въображение не е по-диво от реалността, Мозък.
Продължавай.
Свири!
Свири. Просто свири.
Майко мила, сърцето ми ще се пръсне!
Само да знаеш откога не бях свирил.
Ти! - Какво аз?
Ти си моята муза.
Никаква муза! Тъп костюмар от офиса, ти го каза.
Ти си моята костюмирана муза и никъде няма да те пусна!
Имам задача. Договорът.
Майната му на договора. Видя на какво съм способен!
Майко божия.
Щастието е най-силното лекарство.
Чакай, рибата е още в морето... Трябва пак да пиша.
Да създам хит.
Ще напиша хит.
Знаеш ли защо? - Не, не бих казал.
Защото имам теб, бейби.
Обичам те! - Мики, спри. Престани.
Това е лудост.
Истинска лудост.
Кой ти каза, че не можеш да свириш?
Що за извъртане на темата? - Кой беше?
Как реши, че някой ми е казал, че не мога да свиря на пиано?
Ако не ти го бяха казали, нямаше да си тъп костюмар.
Г-жа Никълсън ли беше? - Не беше тя. За бога, Мики.
Не си споменавал други герои. Предавам се.
Баща ми.
Доволен ли си?
Сега вече ще можем да не говорим за това.
Музата ми има проблеми с фигурата на бащата.
Да не навлизаме в това. Всеки ги има.
Жив ли е? - Не.
Беше ли известен? - Не.
Важна клечка? - Майната ти, Мики.
Как звучеше? - Като бучки лед в чаша с бърбън.
Баща ми никога не ме е обичал.
Колкото и тъжно да е, и аз не го обичах.
За него аз бях нищо.
Музата ми е гардже със счупено крило.
Да бе, така си е.
Фантазирам си как танцувам на гроба му.
Страхотно!
Да.
Това е истинско безумие.
Коя е улицата?
И няма нищо безумно в това.
"Корво Уей".
Най-хубавите си парчета съм написал в моята стая в дома на нашите.
Ако се върнем там, ще попия атмосферата и пак ще творя.
В това няма нищо безумно.
Кой номер каза?
Сто и седемнайсет. - Няма 117.
Паметта ми е задънена улица.
Велико.
Какво правиш?
Какво правиш, Мики?
Недей да тресеш портата. Престани!
Ето, дневната. А спалнята на нашите беше ей там.
Заглушени викове, трясва се врата, кола потегля посред нощ.
Будиш хората. Престани, да си вървим. - Помогни ми.
Недей. - Виж, стаята ми!
Не прескачай оградата.
Какво е това оранжевото?
Ти сериозно ли?
Мики!
Добре де, хубаво.
Как може да прескочиш оградата?
Не знам какво става тук, но това е частен имот.
Знам, вижте...
Пистолет! - Не.
Това е сметана.
Мики!
Напускам.
Не искам да съм ти муза. Тази работа е смъртоносна.
Напускам.
Подпиши и ме пусни на свобода.
Защо си толкова бесен?
Защото съм в затвора.
Не е затвор, а арест в Малибу. Успокой се.
Големият, тлъст, хахав тип ще ми каже на мен да се успокоя.
Явно наистина съм откачил. - Защо реши, че си откачил?
Не искаш да подпишеш договора.
Едва ли е заради това.
Но не се притеснявай. Страна А на албума вече е готова в ума ми.
Вече не правят "страна А", вдяваш ли?
Направи ми една услуга. Престани да ме наричаш своя муза.
Особено пред ченгетата. Звучи доста… гейско.
Музата ми е хомофоб. - Не съм.
Мисля, че имаш нужда от мен.
Доста скорострелно се превръщаш в най-добрия ми приятел.
Не искам да съм ти най-добър приятел.
Нито твоя муза.
Искам си моя живот.
Ще сключа сделка с теб.
Ще подпиша договора, ако ми бъдеш най-добър приятел.
Стига си повтарял това с приятеля. Звучиш като петгодишен.
Щеше да е супер, ако носех договора. И сега?
Шепнещият на конете знае ли?
Кой? - Дони.
Да, казах му, че си подписал.
А това е лъжа, която вече вероятно е разбрал.
Което пък значи, че с мен е свършено.
Животът ти бездруго е приключил, бъди ми най-добър приятел.
Най-истински и най-искрено започвам да те мразя.
Г-н Адамс. Голям фен съм ви!
Благодаря.
Можете да си вървите. Моля ви, не се забърквайте в неприятности.
Да, господин полицай. И музата ти може да си върви.
Дори хъркането му не е като на другите.
Защото не е като другите.
Какво? - Нищо.
Не е нищо. - Не знам.
Животът ми като че ли хваща в някаква нова посока.
Как е възможно да заспи като пън?
Може би изгаря като искра
и после изпада в безсъзнание.
Нещо помага ли? - Вечери като тази, вероятно.
Вечерите ми обикновено не са такива.
Забавляваш ли се изобщо? - Какво мислиш?
Детството с такъв баща сигурно е било шантаво.
Да, ревеше като бебе пред приятелите ми на празненствата за рождения ми ден.
Много мило. - Не и когато бях на 16.
Като бях малка, ходеше на родителските срещи друсан
и рисуваше пентаграми по дъската, а мама гледаше да замаже положението.
Гадост.
След смъртта на мама вече не се налагаше да ходи.
Сама преговарях за оценките си. - И на мен ми беше трудно в училище.
Вечно изпъквах, дори да сядах на задните чинове и...
Децата ти се подиграваха? - Не, не.
Не мога да ти кажа, така че се откажи. - Можеш.
Сега вече е задължително. Дори мисля, че го искаш.
Беше много отдавна. - Значи можеш да ми кажеш.
Добре, ще ти кажа, но в такъв случай или се омъжваш за мен, или ме убиваш.
Готово.
Добре.
Един ден, както си седя на чина...
Не съм го казвал на никого.
Незнайно защо, започнах да си представям лисици.
Лисици. - И не знам защо,
до ден-днешен не знам, но аз...
Разказвай де! - Получих ерекция.
Мислейки за лисици? - Да.
Сензационно.
Седя си там, случва ми се нещо ново, питам се какво е.
Поглеждам надолу. Я!
И започвам да си играя с него. Вдигам поглед.
И виждам как учителката ме е зяпнала. И понеже тя ме гледа,
всички деца се обръщат и започват да ме гледат.
А аз седя там и... Златни времена.
Твой ред е. - За какво?
Да ми кажеш нещо, което не си искала да споделяш.
Например какво е нещото, което винаги си искала да направиш.
Нищо.
Да уча право.
Право.
Виждам те в ролята.
Какво стана?
Не знам. В годината, когато завърших, кандидатстваха 75000 души.
Сещаш се, "убийте адвокатите".
Веднъж се възбудих, мислейки за делфини.
Нормално е. Би трябвало да се възбудиш, като гледаш делфини.
Така ли? - Така.
Спри тук. - Това беше наистина неочаквано.
Не, тук живея.
Значи, на тази улица живееш.
Явно се придържаш към ефекта на лисицата, но си сменил вида.
Благодаря, че ме докара. - Няма за какво.
И за гаранцията.
Няма проблем.
Каза, че ако Джоан Джет и Деби Хари могат да имат дете,
това би била ти. - Наистина ли го каза?
Не.
Добре ли изглеждам?
Изглеждаш чудесно. И миришеш страхотно.
Ще ме побъркаш.
Много съм притеснена. Не съм била на такова нещо.
И на мен не ми е рутина.
Ами ако изръся глупост? - Ще те изпреваря.
Ако взема някой прочут за неизвестен? - Да.
Прочут съм с това.
Какво?
Няма да повярваш кой ме сваляше!
Гавин Росдейл.
Много е сладък, но го мислех за по-висок.
Всички са по-ниски.
Какво ти става?
Какво ми става, наистина?
На як купон съм, с подходяща мадама,
с точните хора.
Много ми се иска да се изкефя.
Но няма и помен от вълнение.
Ти сигурно си Кори.
Кори, Кори... Ще обядваме в понеделник.
Във вторник ще направим революция.
Днес - планината, утре - света и... Всичко останало.
Супер. - Чарли, Чарли...
Разочарован съм.
Искате ли да... - Няма нужда.
Чарли, Чарли... Подведе чичо Дони.
Няма проблем да... - Не.
Моля ти се! Томи Матола обикаля около теб като лешояд. Стой тук.
Питах правистите. Никакъв документ от тлъстака.
Бий си камшика и - право в Монетсито. Действай.
Иначе ще липсваш дори в отдел "Поща".
Каза, че не си...
Откъде беше ти, скъпа? - Джърси.
А! Вече не си оттам. Да видим... Тексас, Одеса.
Като момиче си била смотана и самотна, докато не си открила Ма Рейни.
Кого? - Ма Рейни.
Нещо като майката на блуса.
Ти защо си тук все още?
Нямам кола.
Вземи моята.
Да взема твоята? - Ако искаш.
Проблемът е решен.
Ще тръгвам.
Одеса. - Тексас? Супер.
Мамка му.
Да бъде подписано, в противен случай не се връщай.
Велико е. Влизай. Не вярвам в съвпадения.
Не разбирам какво говориш, но трябва да се видя с баща ти.
Край на игричките. Сериозен съм!
Чарли!
Как изглеждам?
Зашеметяващо.
Готино.
Аз ще карам.
Ако имахме още един танц...
Само един танц още.
Вината е изцяло твоя.
Остани още малко.
Моля те, моля те, моля те...
Кажи ми, че ще останеш.
Откога не си карал? Личи, че си позабравил.
Не съм сядал зад волана, откакто Дилън катастрофира с мотора.
Не беше ли фейк? - Ако е така, аз не съм спирал да карам.
В моя живот важни за мен бяха само три неща.
Не излизай от платното. - Шевролетът ми...
Светофарът е червен. Червено!
Деби Гарфийлд... - Червено!
И един човек на име Мики Адамс.
Какво ти става?
Съсипах шевролета.
А Деби Гарфийлд се подстрига късо. Омъжи се за адвокат.
С Мики Адамс обаче не знам какво стана.
Какво те прихваща? Защо дойдохме тук?
Не минава и седмица, без да се запитам какво стана с Мики Адамс.
И смятам просто да го попитам. Аз ли го събудих?
Абе, Мики, къде се беше покрил?
Уважаеми г-н Исус, силно се надявам, че внимавате в картинката.
Добре дошъл отново!
Мики Адамс, уважаеми!
Мики, обичаме те!
Ще е по-лесно, ако не ме познавате.
Извинете.
Може ли писалката?
Благодаря.
Бяха на брат ми. Убиваха ми.
Свиря на пиано.
Знам, че има тонове, които не мога да чуя.
Никой не може.
Викам им "Ангелският дял".
"Ангелският дял".
Ако се моля горещо, като им дойде моментът, ще се явят.
Тази вечер не слязоха при мен.
Ти ме изхитри.
Свири с мен. Вдъхна ми надежда.
Повярвай ми, най-бързият убиец е надеждата.
Може ли да те попитам нещо, преди да се разкараш завинаги?
Каква ти е ползата?
Ползата ли?
Да, ползата.
Какво печелиш ти?
Подписах. Какво ще получиш?
Ще стана част от студиото.
Ти да видиш.
Слушай...
Това е напътствената ми реч за теб, Мозък.
Знаеш ли какво е музиката?
Да копнееш безумно силно по някого или нещо,
но никога да не го постигаш докрай.
Като в Сикстинската капела.
Бог протяга ръка към човека, още малко и ще го докосне...
Но не.
Музиката е това пространство помежду им.
Между любовта и омразата.
Между вярата и страха.
Между мъжа и жената.
Между живота и смъртта.
Между рая и ада.
Между нещата, които постоянно се случват...
Докато стане ясно защо.
Музиката е междинното пространство.
Пространството между теб и мен.
Лека нощ, луно.
Да!
МИКИ Е БОГ
Пред нас се разкрива сантименталното образование
на младия Чарлс Портър.
Ти си копелето, което ме е снимало.
Точно това копеле съм.
Прочутият куку фен на Мики Адамс.
Всичко, което трябва да се знае за Адамс,
аз го знам и това знание е бреме за ума ми.
И печал за сърцето ми.
Следиш ли ми мисълта? - Защо ровиш в боклука му?
Защото Мики Адамс е гениален.
Нямаш и най-бегла представа за какво пееше някога.
И ни вдъхваше живот.
Какво е станало с него?
Приближи се прекалено. - До какво?
Абе, ти безмозъчен ли си? До искрата.
И се уплаши. И би отбой. Така правят всички.
Кои всички?
Шекспир е продавал недвижими имоти.
Селинджър се е наврял в бункер. Ленън се е скатал в Дакота.
Морисън, Джоплин, Хендрикс и Кобейн - всички влязоха в клуб "27".
А Мики Адамс си легна.
Неговата радост мисли, че е изтрещял, защото е потънал в забрава.
Но тя изобщо не е наясно.
За Джулия ли говориш?
Мики Адамс се побърка, защото мислеше, че вече няма какво да каже,
но това не е вярно и аз го знам.
Криех се в сенките край дома му с надеждата да го чуя.
Аз настройвах онова пиано.
И през всичките тези години - нищо. Кур.
Но ето че един ден, докато се мотая наоколо,
изведнъж го чувам.
Изтичвам и що да видя? Теб.
Ти и той. И велика музика.
Каква музика само!
Ти си пратен тук.
Знаеш ли?
Ти си избраният.
Именно ти.
Ти, пич.
Защо не ме послушаш? Знаех, че ще стане така.
Върхове и падения, скъпа. Каквото посееш... Именно.
Всичко старо е… Именно.
Цикличната природа на шоубизнеса е...
Именно. Точно това мисля.
Мой човек вече работи по това.
Било ли е да те подведа? Отговор: не.
Чарли, Чарли...
Здрасти.
Обадиха се от Ню Йорк.
Подписа. - Не е.
Нищо не е подписал.
Обадиха се от Ню Йорк.
Появила се е снимка на Мики. Гол.
Той и някакъв, чието пишле е разсмяло цялото интернет пространство.
Ясно. - Пишленце.
Излязъл и материал за арест на Мики заради притежание на оръжие.
Луда работа.
И изведнъж хората започват да се усещат: Мики Адамс е жив.
Искат да участва на връчването на "Грами", дори да изпее нещо.
Искам те в Монтесито. Вкарай го във форма.
Работи с него. Имаш седмица.
Той ти има доверие. Ще успееш. - Но той подписа.
Още с влизането ти в кабинета ми... Стоп. "О, миг поспри."
Усетих, че моментът е специален.
Да, но аз...
Това да не е...
Да, това е...
Добре.
Тя е твое откритие, нали? - Да.
Значи ти трябва да й кажеш. - Какво да й кажа?
Че няма да се получи. Ами чуй я.
Не го носи в себе си.
Грам не го притежава.
От нея лъха на отчаяние.
Мацето ще бъде само излишен товар.
Стомашни киселини и нищо повече.
Виж, не знам... - Поработи по коремните мускули.
Ти си млад човек, не ти трябва това. Имаш целия пакет. Млад си.
Чакайте, тръгвате ли си?
Какво искате да й кажа? - Ще измислиш нещо.
Добре дошъл във висшата лига.
Разнасяше картонени кашони нагоре-надолу,
търсеше си оправдание да поостанеш.
Здрасти, Супермен!
Осемнайсет с куршум.
Толкова много има за учене.
Ще намериш свой дом, ще намериш човек.
Нещата не се развиха, както очакваше.
Съжалявам. Понякога животът е жесток.
По-лошото предстои. Обръща лошия край.
Но може би в друг някой свят...
Мики Адамс, "Все още мечтая"
"Те нищо не знаят", "Индиго Рекърдс", 1973 г.
...в някой друг живот ще изживеем красивата си история.
Не го прие много добре.
Каза, че ще се върне в Джърси,
че в Ел Ей било пълно само с въздухари,
начело с мен.
Свали си очилата...
Когато Джулия каза, че вината е изцяло моя, не осъзнавах кое е цялото.
Ненадейно стана истински красива.
Помните ли как в "Апокалипсис сега" онзи видя тигъра, откачи и се разкрещя:
"Не мърдайте от лодката!"
Не биваше да мърдам от "Поща".
Чарли Портър, ти си последният помияр, когото искам да видя в този момент.
Трябва да говоря с баща ти. - Сериозно?
Супер, но не мога да ти помогна. Замина.
Къде отиде? - Ако знаех, щях ли да те нарека помияр?
Или мислиш, че думата е част от речника ми?
Не знам къде е отишъл.
Събудих се, за да видя как е. Нямаше го.
Сигурно има гадже някъде.
Мъж, тръгнал да чука, ще напише ли това?
"Сбогом. Всичко вече е открито."
Какво значи това? От песен ли е?
Казах ти, че не е за мен. Предсмъртна бележка е.
Знам си. Обадих се в полицията. Искат да минат 24 ч., за да го издирват.
Да не правим прибързани изводи.
Не избързвам, познаваш го.
Дошъл си, поне помогни.
Накъде? - Нямам представа.
Не съм ходил, но съм чувал, че е пълен релакс.
Неподходящ момент за шегички. Допреди да се появиш, всичко бе чудесно.
Да бе, беше цветя и рози.
Живеехте си в жълтата къща.
Той е чисто луд. Не се крие.
Ако някой се крие, това си ти.
Само не се изкарвай душевед.
Не би познал истината... - Пробвай я някой път.
Би станала блестящ адвокат, ако виждаше фактите.
Нямал друг освен теб? А да признаеш, че той е всичко, което ти имаш?
Страх те е от света навън.
Знаеш ли, Чарли Портър, прав си.
През живота си не съм била по-уплашена.
И ти си права.
Защото аз наистина нищо не разбирам.
По дяволите!
Реших, че ако върна ламата му, това може да помогне.
Много мило от твоя страна.
Но татко избяга.
Проклетия. Защо? - Защото всичко вече е открито.
Това го разбирам, да.
Той разбира. Разбираш ли? Аз пък не.
Изобщо нищичко не разбирам.
Не разбирам, мамка му. Не разбирам и това си е.
Нищо не разбирам. Лами?
Чисто и просто шибана лама.
Баща ти ме отсвири.
Откачени входни звънци, обувки за боулинг, патката ми - в интернет.
Не знам какво става. Аз съм от Сан Фернандо.
Преди да дойда в тая шибана къща,
знаех кой съм, накъде вървя и как да стигна дотам.
А сега, мамка му, не разбирам нищо. Нищичко не вдявам. Мамка му!
Така че, чао. На добър час по разделящите телата ни пътища.
За бога, започвам да говоря като вас!
Знам къде е. Помогни ми.
С чисти помисли ли го правиш?
Той е най-добрият ми приятел.
Моля те.
Мики Адамс, "Вълна убиец"
"Дзен Експрес", "Индиго Рекърдс", 1970 г.
Кръв от друг. Безпомощен съм.
Направена ми е магия. Какво изобщо значи семейство?
Има ли по-добри дни?
Казваш, че си част от мен, но как точно?
Стая, пълна с чужди хора, тъмна.
Той сърфира? - Не бих го нарекъл така.
Тате! Трябва да го извадиш.
Защо пък аз? - Ти си избраният.
До кръв ми писна да съм избраният.
Случва се на най-добрите.
Господи. - Да, примерът е точен.
Не се обръщай назад. Недей.
Не знаеш ли, че ми писна да стоя неподвижен...
Мики!
Въртят се колелата, изпуснах нишката на разговора.
Но и всичко останало не помага.
Не се обръщай назад. Недей.
Не знаеш ли, че ми писна да стоя неподвижен?
Аз съм вълна убиец.
Мики!
Разкарай се.
Накъде си се запътил?
Мики!
Почакай. - А на теб какво ти пука?
Искат да пееш на наградите "Грами".
И плува дотук, за да ми кажеш за някакво скапано шоу с награди?
Знаеш ли колко тъпо звучиш?
Все по-ясно осъзнавам колко тъпо звуча.
Мики! Мики.
Сам каза, че инстинктът винаги те кара да изплуваш.
Казах "почти винаги".
И няма начин да те накарам да размислиш?
С нищо ли? - Няма начин.
Мики!
Мамка му. Мики! Джулия! Твоята радост, задник такъв.
Съжалявам, прецаках нещата. Обаче...
Тя не ти е виновна за нищо. Изобщо никой не ти е длъжен.
Страхливец.
Мики!
Музиката е междинното пространство.
Дай знак, Мозък.
Сега.
УИЛЯМ ФИЛДИНГ ПОРТЪР Съпруг и баща
Не ме е страх да го заявя гласно.
Те нищо не знаят.
Изобщо не разбират.
Мога да летя високо, високо в небето.
Мамка му.
Изкара повече, отколкото предния път.
Наскоро един човек ми каза...
Никой не ми е длъжен.
Прав е човекът.
И не е прав.
Защото...
Тук има човек, на когото дължа всичко.
Дължа му извинение.
Джулия.
Извинявай за жалкото подобие на живот, което ти дадох.
Майка ти почина, но аз съм този, който те изостави.
Винаги си била моята муза.
И винаги ще бъдеш.
Това е за теб. Каквото щеш да казваш.
Мики Адамс, "Дж. е радост"
"Сбогуване без край", "Индиго Рекърдс", 1974 г.
Винаги съм мислел, че знам върхове и падения.
Закърпвам четирите стени - от тавана до пода,
тук, в средата на дневната, в средата на нощта.
Нямам какво да кажа. Най-накрая разбрах добре.
Чувствам дъха ти в своя. Чувам ангелски глас.
Нищо не е вечно. Затова и пея.
Дж. е радост.
Умиращ балон се рее скръбно.
Не се примиряваш.
Казваш: "По-добре, отколкото спомен".
Тук, в средата на дневната, в средата на нощта.
Не мога да направя нищо. Бавно просветлява здрачът.
Ще бъдем аз и ти,
докато целият останал свят спи.
Ще бъдем аз и ти,
а останалият свят е само сън.
Какво става със слънцето, когато изпадне от небето?
Само от това имам нужда до края на дните си.
Ще бъдем аз и ти,
а останалият свят е само сън.
Чувствам дъха ти в своя.
Чувам ангелски глас.
Всичко вече е открито.
Затова и пея.
Дж. е радост.
Дж. е...
Джулия.
Голям си, Мики!
Благодаря.
Боже господи!
Стига бе, не е за вярване.
Това беше... Моцарт! Запази време в студио.
Колкото време ти трябва. Като някога.
Господи. Главата ми ще се пръсне.
Започни кампания: "Мики се завръща". Мики се завръща. И ти, Чарли.
Ти си моето момче, моят човек. Защо не ми каза, че този гений...
Да, нали? Невероятно. Вече запазихме време в студио.
Какво? - Отиваме в Ню Йорк.
У мен има нещо, което е твое.
Какво ще кажеш? - Изкарай си 10-те процента.
Дай на човека, каквото иска. - Нещо повече.
Ще му дам каквото заслужава.
Сам го каза, Дони.
Кога не си удържал на думата си?
Нали? - Да си тръгваме.
Беше ми приятно.
Сигурно ще искате да знаете,
че с Мики отидохме в Ню Йорк и ги разбихме.
Бях негов агент до края на живота му.
Изкарахме купища пари.
Дони не видя и петак от тях.
Животът ни се разви чудесно. Целехме се нависоко и оставихме следа.
Може да е станало така, а може и да не е.
Това ли е важното? Мики Адамс добре ме научи:
Красотата е в това да се доближиш.
МИКИ АДАМС "Между две генерации", "Ксанадонт Рекърдс", 1996 г.
ЗА ЗАВЕЩАНИЕ 1947 - 2019 Г.
Превод на субтитрите Албена Христофорова