ПО ДЕЙСТВИТЕЛНИ СЪБИТИЯ
НЮ ЙОРК 1971 г.
Готово.
Списание "ЛАЙФ"
Снимките на Али и Фрейзър ще са тук в 6 часа.
Искам ги в 4. Всички вън!
Серийни убийци, безумци, лъжи и Христос.
Това продават списанията, Боб. И разкарай тия вехти, военни фотоси.
Какво искаш? Не ми е до коктейл и раздумки.
Искам да изнесеш реч на откриването на изложбата ми.
Да разкажеш колко велик бях. - Беше?
Да, бях. В смисъл, и сега съм велик, разбира се.
Но преди наистина можехме да сме величия,
когато истината все още се ценеше.
Така че - да. Просто може да кажеш,
че съм най-великият фотограф, който "Лайф" някога е имал.
И ще е лъжа. Ти си най-непоносимият фотограф, който сме имали.
Е, майната му! Тогава това кажи. - Не мога, казах ти по телефона.
Няма да съм в града. Имам среща на борда.
Стига, Боб. Съвсем съм се сдухал. Уморен съм, грохнал като старец.
Ежедневни болки ме тормозят. Шибаната ми пишка не ме слуша.
Обзела ме е постоянна апатия. Даже скапаните наркотици ме отегчават.
Дори децата не ми говорят. Всеки момент мога да гушна букета
със забита мутра в скапаната си салата.
И съм разорен.
Съжалявам, Джийн. - Не ти искам съжалението.
Просто излагах фактите.
Всъщност ако някой трябва да бъде съжаляван,
то това си ти.
Виж в какво си се превърнал.
Удивително как без заобикалки изливаш цялото си безочие.
Ние реално подаряваме нашето списание.
Пишем за най-важните събития в страната и по целия свят.
И го правим всяка седмица. На всичкото отгоре,
се състезаваме с телевизията, която ни отне аудиторията.
И става все по-трудно.
Всеки ден се боря за всеки долар, за да не рухне всичко.
Каква да е корицата, историите... Все някой трябва да го измисли.
Еха!
А после аз съм бил безочлив.
Считай това за закъсняла благодарност.
Чек, който се моташе в старите ми панталони.
Можеш да го осребриш в клона на 17-а и 6-а.
Ще си остане между нас.
Наясно си, че се издигна заради хрътки като мен, нали?
Успех, Джийн.
Не пропилявай малкото време, което ти остава.
Майната ти, Боб.
Датата е неделя, 28 февруари 1971 г.
Вече съм готов. Приключих с ретроспекцията.
Няма да се налага да се напрягам повече.
Продадох всичко -
цялото оборудване, което имах.
Погрижил съм се да получите парите.
Може да прозвучи сантиментално, но...
Мисля, че ми е време да...
Проклятие!
Идвам!
"ТЪРСЕТЕ САМО ПРИ ВТОРО ПРИШЕСТВИЕ"
Г-н Смит, аз съм Айлин. - Зает съм.
А това е нашият фотограф Гейчи. - Благодаря.
Този защо ми дава бисквитки?
Ние сме от "Фуджифилм". Идваме за рекламата.
А, да, вярно! Мамка му.
Вижте, ще бъда директен.
Изпил съм доста алкохол и...
Какво каза?
Гейчи казва, че сте неговият любим фотограф.
Заради вас е избрал тази професия.
Това е много мило. Наистина.
А вие не сте ли чували за мен?
Не и преди тази сутрин.
Значи не сте ми почитателка? - Рано е да се каже.
Добре.
Какво да направя?
Трябва да кажете, че цветният фотофилм на "Фуджи"
предава цветовете по-добре от всички останали.
И само на него се доверявате.
Спри това, изключи всичко.
Наистина ли искат да кажа това?
Да, съгласно договора.
Мамицата му.
Никога не съм снимал цветно. Никога.
Нито веднъж.
И всеки, който познава работата ми, ще го знае.
А това е голям проблем. - Извинете, но така е по договор.
А аз подписах ли го?
Уил Нотън ще свири във "Франческо" тази вечер.
Ще ме придружите ли?
Добре.
Да приключваме с този театър.
Ще ми дадеш ли урок по фотография?
Бих могъл, но продадох почти цялото си оборудване.
Трябваха пари за децата, наеми, просрочени задължения, а...
... сметката ми е църковна мишка. - Каква мишка?
Образно казано, няма значение.
Понякога просто ти писва...
Знаеш как е.
Преди бях по-весел.
Голям веселяк, честно.
И твоите 5 деца с татко си не са скучали.
Не, съвсем не.
Нищо подобно.
Вечно отсъствах. Не им обръщах внимание.
Не ги водих на мачове.
Не си играехме на кукли или готвене.
Изпуснах всичко.
Прекарах си страхотно, Айлин.
Аз...
Неслучайно получих тази работа.
Една компания в Япония
изхвърля токсичните си отпадъци в морето години наред.
Корпорация "Чисо". Хората се разболяват и умират.
Нуждаят се от помощ.
Там има местни активисти. Но се нуждаем от вниманието на света.
Нуждаем се от теб на събранието на акционерите другата седмица.
Съжалявам, но няма да стъпя повече в Япония, хлапе.
Минал е четвърт век от тогава.
Виж, ако затова си тук, ще те включа в списъка на разочарованите.
Съжалявам, но си имам работа за вършене.
Дефенестрация, такива неща.
Извинявай, ако съм те разстроила.
Не целях това. - Не, не, вечерта беше чудна.
Нима?
Ето малко информация. Моля те, погледни я.
Моят номер е на плика.
Умната, Айлийн.
Прекрасна развръзка, харесва ми.
Силна е, да.
Робърт, голяма криза в Япония. Отравяне с живак.
Това е твоят "Пулицър". - Джийн, какви ги вършиш?
Хората умират, Робърт. - Да, всеки ден.
И затова ли ни прекъсваш? - О, съжалявам.
Прекъсвам малкия ви план? Моля, продължавайте.
Мислете къде да си сложите рекламите, докато хората мрат като мухи.
Говорите за Минамата? - Да. Ето, тя знае. Умно момиче.
Има ли и други с мозъчни клетки? - Фабрика замърсява рибарско селище.
Нарекоха я "странната болест". После "танцуваща котешка треска".
Сега - болестта "Минамата". - Чудовищно е.
Четох за нея в "Хералд и Таймс" кратки статии на няколко месеца.
Подробно никой не разследвал. Заразена риба - голяма работа.
А бедните хора с нея се препитават.
"Таймс" имат офис в Токио. - А ние гоним срокове, имаме 1 час.
Това, Боб, ми звучи като... Да, времето определено е от значение.
И прекрасно знаеш, че самото премълчаване
не е по-малка сензация от това, за което се премълчава.
Трябва да отида, хайде. - Очакваш да те изпратя там?
Ще си много тъп, ако не го направиш. - Джийн, стига.
Извинете ме за момент.
Това е историята, Боб. Знаеш, че е така.
Няма да те пратя там. - Какво? Защо?
Ще те изхвърля от проклетия прозорец. - Да го беше направил преди.
Джийн, слушай внимателно. Ако не те изпратя,
няма да успееш да ме прецакаш. Разбираш ли за какво ти говоря?
Не. - Обади ми се вкъщи.
Не ме търси тук.
И само опитай пак да ми изчезнеш.
Боб...
Никога не бих те разочаровал...
... отново.
Гледай само да не се разочароваш от себе си.
Кумамото, Япония
Джийн, да вървим.
Идвам.
Събуй си обувките.
Трябва да сме тихи, децата спят.
Добре.
Честно казано, в момента не съм много гладен.
Но май апетитът се завръща - тази храна така ухае...
Интересно. Какво е?
Не е лесно да се говори за такива неща.
Акико е най-голямата.
Опитаха се да ни убедят, че това е церебрална парализа,
но ние знаем истината.
Болна е по рождение.
И никога няма да се оправи.
Ние сме сплотено семейство.
Тя е нашето съкровище.
Имаме шест деца
и всички работим усилено, за да се грижим за Акико.
Отнема пет часа на ден, за да я нахраним,
но тя ни сближава.
Когато я видите, ще разберете. Тя е красива душа.
Не искахме да привличаме внимание към нашето семейство...
... но нямаме избор.
Карам камион на компания "Чисо".
За Чисо!
Но парите не стигат,
за да се грижа за семейството и за нуждите, които имаме.
После ще ти го преведа.
Може ли...
Би ли им благодарила за великодушието,
тяхната щедрост и гостоприемство?
И ако не възразяват...
... може ли да снимам Акико утре?
Благодарим ви, бяхте много любезни. - Моля ви.
Ако нямате нищо против,
може ли да направим няколко снимки на Акико утре?
Моля да ни извините,
но ще трябва да ви откажем. Съжалявам.
Отива да ни подготви леглата. - Добре.
Айлин?
Попитай го, моля те, дали не му се намира нещо,
сещаш се, за пиене. - Да.
Има ли?
Уиски.
Мнозина се умориха от тази битка
или не искат да привличат внимание.
Но за това сме ние, групата на парламентьорите.
На нас толкова лесно не могат да ни затворят устите.
Предполагам.
Кийоши е един от водещите активисти на групата на парламентьорите.
Дай да ти запаля. - Синът му е роден с болестта.
Кийоши също е болен, но диагнозата му още не е потвърдена.
Благодаря ви. - Няма за какво.
Пострадаха ръцете ми и зрението.
Но заради сина ми и други като мен, не се предавам.
Продължавам да се боря. - Ясно.
Болестта не ви ли пречи да снимате?
Малко повече лента хабя.
Но някак си фотоапаратът ме успокоява.
Какво целите?
Чисо не вярва в болните.
Те не вярват, че ние страдаме.
Затова искаме среща със собственика им.
Нека да ни види. Тогава да прецени дали страдаме.
Защо смятате, че ще ви изслуша? - Не знам.
Ако вдигнем достатъчно шум, тогава няма да има избор.
С вас имаме по-голям шанс.
Фабрика "Чисо"
Снощи карах колело чак до Цунаги,
защото чух за едно семейство там.
Отначало не искаха да ме пуснат.
Попитах ги защо напоследък не ги виждаме в квартала.
Можех да видя срама на лицата им.
Оказа се, че малкото им момче е заразено с болестта Минамата.
Помолих ги да се присъединят. Казах им, че искаме да помогнем.
Обмислиха предложението ни, но срамът им надделя и отказаха.
Обичаха много сина си, точно както трябва да бъде.
Във всички случаи на Минамата, има някого, когото да обвиним.
Страданието е причинено от зло...
...каквото не познаваме!
И затова сме тук.
Сега имаме избор.
Сега можем да уведомим света.
Ако говорим достатъчно гръмко, те ще ни чуят.
Признайте, че сте виновни!
Поемете отговорност!
Той сам ли е?
Така мисля.
Мразя тая тъпотия.
И в училище мразех физическото.
Караха ни да сядаме със скръстени крака.
А аз не можех. Краката ми не са толкова пластични.
Просто не ставаше.
И...
Знам, че и думичка не ми разбираш, но това няма да ме спре да говоря.
Така че ще търпиш, хлапе.
Обичаш ли джаз?
Трябва да го обичаме, защото джазът е всичко, което имаме.
Само скапания джаз.
Импровизация, всичко.
Виждаш ли това?
Всеки може да го направи, няма нищо сложно.
Насочваш, фокусираш, щракваш.
И най-важното, прави грешки.
Само така ще се научиш.
Така че...
... вземи го, хлапе, на мен ми писна.
Какво ли си мислех като дойдох тук?
Давай, свири своята музика.
А аз...
... изглежда вече не я чувам.
Невероятно. Кой фотограф подарява фотоапарата си?
Не мога да повярвам.
Предавам факлата, Айлин. Елегантна смърт.
Някой умник го е казал. - Добре ли сте?
Какво? А, Кийоши. Трябва да знаеш, че обичам да разочаровам.
Винаги разочаровам. Къде сме?
Айлин уреди жилище, където да отседнете.
Какво? Сериозно ли? - Да.
Аз и тя? - Да.
Еха! Колко мило. - Елате с мен.
Подготвихме ви и тъмна стая.
Подредих я, по модел на вашата.
Благодаря ти.
Удоволствието е мое.
Джийн, добри новини - твоят материал ще е водещ.
За първи път от 3 години ще си ти, а не рекламите на коли.
След месец ще има конференция на ООН по екология без прецедент!
Трябва да подготвим есето ти. - Леле, не си бил толкова развълнуван,
откакто изфабрикуваха кацането на Луната.
Мили разпита всички антиядрени активисти
и СЗО тук и в Япония. - Ще имаме и научни коментари.
Да пази фактурите. - Как е при теб?
Всичко е супер. Страхотно. Жалко, че не си тук, за да почерпиш.
Сроковете ни притискат - снимките ми трябват другата седмица.
Знаеш ли какво? Ало? Не те чувам, Боб. Връзката се разпада.
Май доста съм се натряскал вчера, свършил съм доста глупости.
Помолих хората да донесат всички фотоапарати и ленти, които имат.
Ти също може да им благодариш.
О, да. Благодаря ви. Благодаря.
С поклон. - Добре.
Благодаря ви.
Това е моят фотоапарат. Да, моят е.
Идеално. Добре.
Ето така.
Какво? - Как се превръща в снимка?
Обръщаш така, после обратно.
Хайде сега сам. Подай ръце.
Хвани го. Сложи ръка тук.
Сега го обърни.
Не се ли страхувате да ме докосвате?
Що за глупости?
Ръцете ти треперят, защото и ти си болен от Минамата.
Не, съвсем не. Просто много къркам.
Как му е името? - Шигеру.
Аз съм Джийн.
Става късно. Не трябва ли да си ляга?
Благодаря ти, хлапе.
Иска да се научи да прави големи фотоси от лентата.
Не съм дошъл за уроци по фотография.
Камо ли да уча деца.
Добре, хубаво. Ще го науча. Ще те науча.
Вземи го. Държиш ли го?
Върви да направиш няколко снимки. После ще ги проявим.
Разбрахме ли се?
Добре, приятел.
Добро хлапе.
Харесва ли ти? - Може ли да го взема?
Не, нещата не стават така. - Мога да съм ти от помощ.
Знаеш ли,
че американските индианци смятали, че снимката взима част от душата?
Но четейки из дребния шрифт,
тя също отнема и частица от душата на фотографа.
Разбираш ли какво ти казвам?
Това ще разбие сърцето ти.
Така че ако ще го вършиш, приеми го насериозно.
Имаме ли сделка?
Болница на Фабрика Чисо
Трябва да покажем вещите си.
Това е за леля ми.
По дяволите!
Успяхме.
Може ли? - Да.
Ще потърся нещо,
което да използваме на събранието на акционерите.
Позволява да го снимаш. Само да не се вижда лицето му.
Важно е хората да виждат очите им, защото в тях се крие цялата истина.
Лицата предизвикват съчувствие. - Точно от съчувствие имат нужда.
Добре.
Благодаря ви, господине.
Сега да потърсим детското отделение.
Ясно, да тръгнем в другата посока.
Не спирай.
Влизай тук, побързай.
Джийн, Айлин, открих лабораторията.
Д-р Ямашита е бил главен лекар на Чисо по време на първите заразени.
Трябват ни изследванията им и какво са открили.
Елате, намерих нещо.
Описват, че при котката, пила от водата на Чисо,
са се появили същите симптоми като при техните пациенти.
Спазми. Парализа.
Конвулсии.
Същите симптоми като от отравяне с живак.
Болестта буквално разгражда мозъчната тъкан.
И са го знаели още преди 15 години.
Знаели са, Джийн, и са продължавали да тровят хората.
Дай ми това. Обърни се.
Вземи фотоапарата и настрой блендата.
Не позволявай на емоциите да взимат връх.
Само ще изгубиш, а може и да те вкара в гроба.
Съсредоточи се над снимката, която ще правиш.
Съсредоточи се над това, което искаш да кажеш.
И снимай.
Помниш ли как ти се отрази? И какво почувства?
Нещо противно ли беше? Страшно и зло?
Така я променяш.
Променяш много неща. Добре.
Извади я.
Сложи я в проявителя.
Ще ти издам една моя тайна.
Използвай ръцете си. Гали изображението.
Топлината на ръцете ти ще сгрее снимката.
Така ще разкажеш историята си.
Точно така.
Дръж, избърши ръце.
Благодаря ти.
За какво?
Изчакай.
Не мърдай, замръзни.
И щрак!
Не трябваше ли първо да ми поискаш разрешение?
Нима питаш, преди да целунеш?
Не, това съсипва момента. Трябва да действаш.
Така ли?
Нещо такова, да.
Само...
... никога не забравяй за дребния шрифт, хлапе.
Ако хората все още са господари на сътворението,
то трябва да свалим този отровен свят.
Нима това е цивилизация?
Това ли е така нареченият период на бърз растеж?
Нима за това трябва да плащаме с цената на безброй жертви?
Синият ни океан е превърнат в гробище, благодарение на тези хора.
Всеки, който се счита за човек, е длъжен да се бори!
Не забравяйте, не ние искахме тази война.
Но се налага да се борим.
Нека това се превърне в последната битка за човечеството!
Опълчете се!
Джийн!
Всичко е наред.
Ще се върна.
Господин Смит, влезте.
Благодаря ви. - Седнете, моля.
Нещо за пиене? Вода?
Предпочитам да изляза жив оттук.
Затова бих изпил една сода.
В неотворена бутилка.
Добре.
Благодаря ви.
Г-н Смит, наясно ли сте със значението на "части на милион"?
Без да навлизам в научни обяснения,
ще кажа, че това е много, много малко количество.
Допустима норма.
Дори в тази бутилка. Неотворената бутилка кола
може да съдържа минимално количество вещество,
което не сте очаквали да е там.
Но е нищожно малко, едва доловимо.
Мога ли да ви покажа нещо?
Погледнете натам.
Нашата система.
Похарчихме много пари за нея, за да обезопасим водата.
Дори лично пих от нея, за да докажа, че е безвредна.
Хубава снимка, отличен кадър.
Благодаря ви. - Моля.
Е...
Да се разходим.
Знаете ли какво произвеждаме тук?
Токсични химикали. - Полезни химикали.
Химикали, които оплождат земята.
Помагат за изхранването на милиони.
Химикалите, необходими за направата на пластмаси, дори лекарства.
Също химикали за проявяване на снимки.
И химикали за производството на 35-милиметрова лента.
Вие ползвате същата лента, г-н Смит.
Тук работят над 60 процента от местните жители.
Ако протестиращите спечелят и Чисо бъде закрит,
какво следва?
Аз откъде да знам?
Известно ми е, че сте фалирал, господин Смит.
Задлъжнял.
И сте пред изгонване.
Прав сте, господине. Точно така е.
Но все още младея.
И с моя момичешки чар смятам, че ще се справя.
Бащата е задължен да обезпечи и защитава децата си.
Очевидно поставяте себе си на първо място,
вместо собствената си плът и кръв.
И така може да вярвате в приказките на шепа местни рибари,
които твърдят, че по някакъв начин са били ощетени
от нашите технологии.
Но съжалявам, че ще го кажа -
те са точно тези "части на милион",
в сравнение с останалия свят и общото благо.
Знаете ли, за момент ми се стори, че се спогаждаме,
но сега разбирам, колко съм грешал.
Защото вие, господине, сте долен мръсник.
Моля, последвайте ме. - Разбира се, мога ли да откажа?
Сега ли е моментът мистериозно да ме пречукат в гръб?
Аз съм бизнесмен.
Сключвам сделки.
Както решихме въпроса с местните жители.
Обезпечаваме ги финансово още от двайсетте години.
Отделно перо от нашия бюджет.
50 000 долара.
Възможност да изкупите стари грехове.
Също така...
... да подсигурите онези, които са разчитали на вас.
Вече сте имали успешна кариера, г-н Смит.
Какво ще доказвате още?
Чисо печели все повече симпатизанти,
защото влияем върху студентските активисти,
които нападат служители на Чисо.
Но вината не е наша.
Чисо са тези, които действат буйно. Трябва да сме единни, иначе губим.
Знаете, че ще загубим! Предложиха ни добри условия.
Чисо обещават бързо изплащане на обезщетенията.
Не искаме повече сблъсъци в Минамата и града да се позори.
Интригите на Чисо. А вие сляпо им вярвате.
Не е вярно! Искаш да ги затворят и да преместят фабриката другаде ли?
И какво ще стане тогава с нас?
Не става дума само за нашия град, а за компаниите по целия свят,
които тровят трудолюбивите хора.
Случвало се е преди и пак ще се повтори!
Не викай!
Успокой се!
Не искаме да имаме проблеми! Разбираме как се чувстваш.
Всички изпитваме една и съща болка, но е време това да приключи.
Подписите говорят сами за себе си. Хората направиха своя избор!
Това е правилният начин и всички ще са доволни.
Без повече битки. - Може ли да погледна подписките?
Не е необходимо.
Вие подписахте ли? - Не.
А вие?
- Не.
По документи излиза, че всички са ги подкрепили.
Но крият подписката. И трябва да вярваме, че всичко честно?
Да видим книгата!
Покажи ни я!
Това е моят подпис, но аз не съм подписвал.
Този човек е мъртъв. Как е могъл да подпише?
Права си. Той отдавна почина. - Какво става тук?
Искаме обяснение! - Всичко това са лъжи!
Обувките. - Мамка му.
Тя вижда ли? - Не.
Акико не вижда и не говори по рождение.
Плодът е поел целият живак и спасява майката.
Г-н Юджийн, женен ли сте?
Той има две деца.
Има ли техни снимки?
Какво? - Тя пита за снимки на децата ти.
На моите деца?
Знаете ли? Не.
Срам ме да го призная, но не. А това е лошо.
Трябва да помогна на г-жа Мацумура на пазара.
Добре. - Ще я наглеждаш ли?
Какво? - Акико.
Не.
Не, не мога да го направя.
Ще се справиш. Ще ни няма само час. - Не съм най-отговорният...
Стига. - Не.
Ще изляза за малко. Не се тревожи.
После ще си вземем вана, Акико.
Не ме бива в тия неща.
Извинявай.
Искаш ли да пипнеш брадата ми?
При вас са рядкост, нали?
Боцка ли?
Нека Бог да те благославя и пази винаги.
Нека всяко твое желание стане реалност.
Нека винаги се грижиш за останалите и те да го правят за теб.
Издигни стълба до звездите
и изкачи всяко едно стъпало.
Остани вечно млад.
Вечно млад, вечно млад.
Остани вечно млад.
Имате гости.
Изискваме всички негативи.
Всички снимки, които сте направили, докато сте били тук.
И веднага да се приберете в Америка.
Нека сами да решим проблемите си.
Оставете ги на японците, живеещи в Минамата -
в нашата общност и съдилища, където им е мястото.
А вашето място не е тук.
По скалата от едно до десет -
върви на майната си!
ДЖИЙН РАБОТИ
Да. - Ще ядеш ли?
Прочети табелата, Айлин.
Изхранвам се от собствения си глад.
Както и с малко уиски.
Може би и малко амфетамини.
Това ще е нашата малка тайна.
Престани.
Господи!
Не, Джийн, не, не!
Джийн! Недей! Джийн!
Край, всичко свърши. Не! Това е. Приключих.
Не смей да ме следваш. Ще съсипя живота ти.
Стига. Приключих.
Да? - Имате обаждане от Япония.
Юджийн Смит. Приемате ли да е за ваша сметка?
Помолете го да се обади след няколко часа.
Той е доста настоятелен... - Да, да, приемам.
Здравей, Боб. Тук е ужасно. Слушай, няма да се получи.
Джийн, разказвай. - Добре, прибирам се.
Снимките няма да станат. Зарязвам тая работа.
Недвусмислено ми дадоха да разбера, че съм нежелан тук.
Боб? Боб? Какво има?
Обърна ме с хастара навън и ме питаш какво има?
Е, съжалявам. - Заври си извинението някъде.
Трябват ми снимките, Джийн. Трябва ми този репортаж.
Не ти трябва!
Големите хора нараняват малките.
Малките хора страдат от големите. Дали е тук, дали е там,
дали е тази снимка или друга. Всички изгоряха в шибания огън.
Има ли значение? Дяволът е в паметта.
Важни са хората, сам ми го каза.
Не, знаеш ли кое наистина е важно?
Пари. Пари за децата ми. - Пиян ли си?
Разбира се, че не, Боб. Аз съм професионалист. Боже!
Джийн, затвори и се наспи. Утрото е по-мъдро от вечерта.
Чуй ме, друже, наскоро бях неохотно придружен
от няколко тъпака, които ме отведоха при най-голямата клечка на Чисо.
Какви ги говориш? - Предложи ми много пари, Боб.
Огромна пачка. И трябва да призная, че бяха примамливи.
Прати ли го на майната му? - Естествено.
Като пълен глупак.
А трябваше да ги взема. Но аз съм глупак. Глупак и половина.
Както и ти. И знаеш ли какво?
Ето какво ще направя - ще се върна и ще приема парите.
Ще ги взема. - Да не си посмял!
Не, изслушай ме - ще ти ги преведа. Удръж си 6,000, които ти дължа,
а останалото ще пратиш на децата ми. Става ли?
Не, не става, Юджийн!
Сам каза, че не те понасят. С пари ли ще си решиш проблемите?
За толкова наивни ли ги вземаш? - Майната ти, не ми се слуша.
Каква ирония. Аз съм бил продажник? Да, направих го, за да оцелеем.
А сега си залагам репутацията... - Реч ли ще изнасяш? Да повърна първо.
...67 процента от рекламите и падат. Надали на старини ще се гордея с това,
но ще се гордея с твоите принципи. С твоите, Джийн!
Ако ми останат дори шепа принципи, лично ще ти ги пратя по пощата.
Не знам колко още броя ще публикувам,
но сред тях ще е един с най-значимото фотоесе за последните 30 години!
Или лично ще дойда и ще ти сритам жалкия, мрънкащ задник.
Хлапетиите в офиса, младите ни таланти,
не се възхищават на мен, а на теб, защото вършиш важно дело.
На това последното ще отговоря с: бла, бла, бла.
Направи ми репортажа, става ли?
Просто го направи и ми го донеси.
Там ли си още, Боб?
Мамка му, какво става? - Шигеру.
Нали знаеш, че има увеличение?
Увеличение.
Да ти се намира пистолет или аспирин?
Или пък дрога? Не?
Искаш да снимаш? Ела.
В нашия живот може да се появяват хора с добри намерения,
но не бива да разчитаме на тях.
Това е нашата борба. Защо според вас
Чисо стават все по-агресивни?
Защо мислите, че стават все по-нагли и по-нагли?
Знаете отговора.
Колкото и да ни сплашват,
ще отидем на събранието на акционерите...
Извинете, просто искам... Бихте ли...
Бихте ли превеждали?
Здравейте.
Не ме бива много за оратор.
Предполагам, че моите фотографии са говорили вместо мен.
Както и да е, това няма значение.
Тук съм, за да помогна. Ако успея.
Но се нуждая и от вашата помощ.
Позволете ми
да прекарам малко ценно време с вас и вашето семейство,
за да мога да помогна в битката ви.
Искам да кажа... Въпросът е следният -
който това не би го смутило и е готов
да сподели с мен тези ценни, интимни моменти.
Искам да заснема семейството му с най-голямо внимание и уважение.
Благодаря ви.
Благодаря ви. Благодаря ви.
Какво?
Какво? Това добре ли е? Какво значи?
Пиян ли си? - Нима пияният може
да легне на пода, без да се придържа?
Заедно ще го направим.
7 март 1971 г.
Събранието на акционерите.
Убийци!
Много ли са навън?
Над 500. - 500?
Да.
Махай се оттук.
Оставам до теб.
Прекалено опасно е, махай се.
Джийн!
Господин президент.
Знаем, че скоро ще излезе присъдата.
Надяваме се, че Чисо ще поеме отговорност за своята небрежност.
Ние не търсим живот в разкош.
Само искаме достойни грижи
и възможност спокойно да умрем.
Ако сте човек, изслушайте ни.
Казвам се Садае Огота.
Знам, че не сте чували за мен.
А е трябвало.
И двете ми дъщери се разболяха.
И двете преживяха немислими страдания,
които не пожелавам никому, особено на едно дете.
Най-голямата ми дъщеря страдаше от конвулсии в продължение на месеци.
Изпитваше такава болка, че дори не можеше да се разплаче.
Вече е мъртва.
А другата ми дъщеря Миюки
няма да изкара и ден без нужните грижи.
С мъжа ми често плачем.
Плачем, защото се страхуваме. Страхуваме се за онзи момент,
когато вече няма да сме в състояние
да се грижим за нея.
Господин президент.
Няма ли да кажете нещо?
И вие сте човек от плът и кръв, нали? Също като нас.
Защо тогава сте толкова различен?
Защо?
Съжалявам. Наистина.
Какво? Не.
Случилото ви се и преживяното,
носи скръб в сърцата ни.
Моля ви да ни простите.
Тя каза, че сте се отнасяли с нея благородно и с уважение.
Благодаря ви. Тя каза, че сте я разсмивали.
Какво, по дяволите, е това?
Синът ми също е болен.
Той е на девет.
Все още излизам в морето,
когато рибарите ми позволят.
Но заради болестта ми, невинаги ме взимат с тях.
Налага се жена ми да изкарва прехраната ни.
Понякога работи на лодките,
а вечер трябва да се грижи за нас.
Но тя няма да издържи дълго.
Не е ли така?
Господин президент.
Знаем, че ще платите за признатите жертви.
Но сте задължен да платите и на новите.
Това е ваша отговорност!
Не съм ли прав?
Г-н Ойши, може ли за момент?
Джийн! Как си?
Добре съм, добре. Какво е това?
Някой току-що го донесе. Какво е?
- Дойде, когато...
Това са негативите от лабораторията ти.
Не разбирам.
Откъде се появиха?
Благодаря на всички, че дойдохте и разговаряхте с мен.
Вашето страдание ми носи много тъга.
Изчислихме разходите по вашите искания...
Обаче... - Не можем да ви ги изплатим.
За съжаление, това е окончателният ни отговор.
Не издържам повече!
Кийоши!
Не вярват в нашата болка!
Тази кръв е по ръцете ви!
Кийоши!
Защо го направи?
Готови сме.
Добре.
Много добре.
Прекрасно.
Не мога. - Дай на мен.
Мамка му.
Би ли ми донесла дистанционния спусък?
Благодаря ти.
Готово.
Кучият му син.
Успял е. - Някак си е успял.
Трябва да платим.
Ще намерим начин.
Налага се.
Спечелихме!
Днес спечелихме битката.
Но войната продължава.
Трябва да продължим да се борим.
Заради децата ни. Заради ширещото се зло.
Така че децата на децата ни
да имат за какво да се борят.
Но всички вие тук
и хората, които ни подкрепяха,
ми дадоха най-важният урок -
че в тази борба можем да спечелим!
Тази вечер се приберете вкъщи
и прекарайте приятни мигове със семействата си,
защото утре ни предстои още много работа.
Защото сме длъжни да се борим и за тези, които не могат сами.
През пролетта на 1971 г. Корпорация Чисо се съгласява да покрие
всички разходи на жертвите от болестта Минамата.
Това е най-голямата сума, присъждана някога от японски съд.
Независимо от това решение, нито Чисо, нито японското правителство
изпълняват финансовите и моралните си задължения.
През 2013 година японският министър заявява,
че Япония се е възстановила от замърсяването с живак,
отричайки за 10,000 жертви, които продължават да страдат и до днес.
Списание "Лайф" публикува последния си седмичен брой на 19.12.1972 г.
"Томоко в нейната баня" се смята за една от най-значимите фотографии
в историята на фотожурналистиката.
Джийн и Айлин се венчаят на 28 август 1971 г. в Япония.
Джийн умира на 15 октомври 1978 г. -
косвено в резултат на нараняванията, получени във фабриката.
Фотографиите на Минамата са последните в неговата кариера.
Айлин понастоящем поддържа тясна връзка с жителите на Минамата
и активно се бори срещу замърсяването на околната среда.
Превод и субтитри Наталия Георгиева
© 2021 Translator's Heaven subs.sab.bz
Искате да правите субтитри? Заповядайте при нас: subs.sab.bz