Какво? Какво става?
Сигурно са койоти.
Не бива да излизаш.
Виждаш ли нещо? - Не.
По дяволите. Хайде, Спарки! Хайде!
Били!
Били, чакай!
Чакай ме!
Боже мой.
Това не са койоти.
Мечка?
Не. Конете са твърде големи.
Не съм чувал мечка да ги...
Спарки! Не!
Върни се! Спарки!
Спарки?
Етел.
Назад... отстъпи...
...бавно.
Бягай! Сега!
Били!
Какво има там. Били?
Нямам представа.
Какво е?
Тръгна ли си?
Дай ми прожектора.
Какво по дяволите е това?
Хайде.
Олекна ми!
Какво правиш? - Ще се наслаждаваме на гледката.
Слушах го.
В момента трябва да спазваме някои правила, Престън.
Д-р Райнър те повери на моите грижи.
Това означава, че аз командвам от тук нататък.
Това, което виждам...
през следващите три дни, ще бъдем тук заедно.
Можем тези дни да ги прекараме по-лесния начин...
...или по-трудния.
Ще се спогодим ли?
Идеята не е добра.
Не искам да съм тук.
Д-р Райнър мисли, че би ти се отразило добре.
Това ще ми напомня...
...за нея.
Да не се опитваш да ми кажеш, че не си готов?
Нещо такова.
Всичко ще е наред!
Хей... Земята вика Престън!
Ако не ти се говори? Добре.
Добър ден. - Здравей.
Това ли е?
Дошли сте за уикенда? - Точно така.
По това време на годината не идват кой знае колко туристи.
Но вие не сте турист, нали?
Не, сър. Тук съм с Престън Роджърс.
Връщам го у дома.
Престън Роджърс? Майтапиш се.
Не. В колата е.
Как е той? - Добре напоследък.
Беше ужасна бъркотия.
Наистина ужасна.
Жена му беше чудесен човек. Наистина чудесна.
Не изглеждаше и зле, знаеш какво имам предвид.
Знаеш ли какво разправят?
Разправят, че починала, преди да падне на земята.
Сърдечен удар.
Докато падала.
Искам да ти покажа нещо.
Случило се е точно там.
Убийствените скали.
Не са много хората, които ходят всеки ден там.
За да стават злополуки.
Значи, това е мястото където живеят богаташите.
Точно тук е.
Не е зле, Престън. Не е зле.
Добре. Последна спирка. Всички навън.
Отис... нямам желание за това.
Всичко ще е наред, Престън. Нека те настаня.
Всичко изглежда нормално.
Малко паяжини. Нищо, с което не бихме се справили.
Ето ни, Престън. Най-накрая у дома.
Отис, може да си спестиш любезната част.
Ще донеса и останалите неща.
Здравей, Чарли. Аз съм.
Не. Аз съм в хижата. Сега пристигнах.
Да, това е...
...добре съм.
Чарли, ако Радклиф се обади относно конференцията, кажи му...
Не, не. Предай му...
Не, Чарли кажи му нещо. Измисли нещо.
Все още се... - Престън.
Чарли, един момент. Да?
Не мога да ти направя шейка. Или освен да е с обикновено мляко.
Не взе ли соевото мляко?
Обикновеното мляко няма да те убие, Престън.
Отис, алергичен съм.
Добре, ще се върна до града и ще ти взема.
Не. Чакай. Чарли, ще ти се обадя по-късно.
Не. Ще се чуем пак.
Отис, съжалявам. Не е нужно да се връщаш в града.
Не се тревожи. Тридесет минути. - Не!
Чуй ме Отис, точно сега не искам да оставам сам.
Тридесет минути, г-н Роджърс. Всичко ще е наред.
Хайде, момичета.
Толкова тишина и спокойствие.
Добре, добре. - Хайде.
Това беше гадно.
Хей? - Да.
Главата ме боли. Направо ще се пръсне.
От височината е, ще се оправиш след няколко часа.
Според мен една Маргарита ще ти дойде добре, Аманда.
Видяхте ли гледката? Супер.
Карън. Виж това.
Хърдбъргър! - Исках да видя дали се е обаждал.
Хъдбъргър, махни телефона!
Без телефони! Ти обеща!
Тази сватба ще бъде като... навсякъде в бяло?
Ще бъдеш в бяло?
Какво му е на белия цвят? - Да, ще бъда в бяло.
Заедно си с нас от началното училище.
Всъщност от гимназията...
С Боби Томас зад шкафа.
Това е 21-ви век. Мога да нося бяло.
Не знам защо... - Чакай, чакай...
Нека и дадем време.
Добре, наздраве за първата от нас, която се реши.
Поздравления. - Всичко хубаво, мила.
Къде по дяволите си Отис?
Какво мамка му?
Това пък как се е случило?
Чудесно.
Не мога да повярвам, че ни си чула. Беше като силен гръм.
Нещо се сгромоляса. Като дърво. Нещо голямо падна.
Вероятно е било земетресение. - Не, не беше земетресение.
Беше като голямо "бум!"
Карън, ти чули го? Какво правиш?
Ще се обадя на Барт. - Защо не ползваш телефона вътре?
Не може. Не работи. - Разбира се, че работи.
Обадих се на мама като пристигнахме. - Казвам ти, в момента не работи.
Както в момента и мобилният ми.
Както и да е. - Безполезно е.
Извикай ни, ако чуеш нещо.
Барт? Там ли си?
Хей, аз съм. Чуваш ли ме?
Чакай. Чакай.
Задръж една секунда. Обхватът тук е ужасен. Чакай.
Сега чуваш ли ме? Там ли си?
Супер... добре
Добре? Супер.
Много ми липсваш. Какво правиш?
Аз стоя тук насред планината...
и е такава скука.
Да, тя се забавлява.
Липсваш ми много.
Стига, Престън. Въобразяваш си разни неща.
Ехо!
Има ли някой там?
Ехо?
Чуваш ли ме?
Какво гледаш? Перверзник такъв!
Не! Не! Чакай! Ехо!
Там има нещо.
Ти не си луд, Престън. Не си луд.
Без майтап. А защо си говориш сам?
По дяволите.
Добре, мисли, Престън, мисли.
Нямаш телефон.
Казвам се, Престън Роджърс.
Живея на 10953 Халф Съркъл Драйв.
Мамка му.
Господи.
Боже мой, Престън изкара ми акъла.
Аз... не...
Не те чух да влизаш.
Какво правиш тук в тъмното?
Да не си откачил?
Чуй ме, Отис...
Навън има нещо.
Какво? - Навън, видях го.
Видял си, какво?
Отис, видях тези очи...
Големи червени очи. - Престън, аз бях навън.
Там няма нищо. Вероятно си видял бухал или нещо подобно.
Не, не. Не беше бухал. Беше...
Ти защо се забави?
Да намеря соево мляко беше проблем. - Господи.
Сърцето ми бие като лудо. - Нека ти направя питието.
Видях тези очи.
Тези страховити очи.
В тези гори има нещо. - Аха.
Мисля, че взе едно от момичетата.
Нещо за момичетата ли, Престън?
Да. Отсреща.
Има пет момичета.
Всъщност, вече са четири.
Както и да е, Престън.
Мисля, че трябва да отидем там и да им кажа какво видях.
Трябва да се обадим в полицията. - Защо точно на полицията?
Не.
Отис, слушаш ли ме изобщо?
Едно от момичетата изчезна. Мисля, че беше отвлечена.
Добре. Какво видя?
Ами... - Въобще видя ли някой, Престън?
Видях как дърветата се клатеха. - Видял си клатещи дървета.
Виж, Отис, знам как ти звучи,
но искам да ти кажа, трябва да ми повярваш.
Чули я да вика, или да плаче?
Не, не съвсем.
Не си видял никой, не си чул никой.
Отис, ти не ме слушаш.
Престън, взе ли си лекарствата? - Забрави проклетите лекарства!
Искам само да отидеш там и да им кажеш какво видях!
Добре, ти си разтревожен. - Точно така, разтревожен съм.
Разтревожен съм, но не и луд. Знам какво видях, мамка му!
Престън... успокой се.
Психиката ти в момента е най-уязвима.
Разбираш ли? - Добре съм.
Не искам да правя нещо, което би ти навредило.
Какво ще правиш?
За твое добро е, Престън. - Отис, ти не ме слушаш.
Някой трябва да отиде и да каже на момичета, че една от тях липсва!
Сега... ето какво ще направим.
Ще отида да приготвя вечеря.
И тогава, след... като свършим с яденето...
...ако още я няма... ще отида там, става ли?
Става ли?
Добре.
Мамка му.
Искаш ли Маршмелоу?
Били, ще седнеш ли по дяволите? Изнервяш ме така.
Мен също.
Как по дяволите може да си спокоен, когато там нещо
убива добитъка ни?
И защо домъкна със себе си Бъди Бой?
Виж, въртим се в кръг от часове.
Ще ни заведеш ли до този проклет звяр, или не?
Хей, имам карта.
Местна индианска легенда разказва за дивак, живееш в тези гори.
Дядо ми го е виждал. Той казваше, че се появявал след залез-слънце.
Въпросът ми към вас е: Още ли искате да го хванете?
Някои неща е по-добре да си останат неразкрити.
И това ми го казва човек, който пуши в бензиностанцията си
с прикрепена за него кислородна бутилка.
Благодаря, че ми напомни. Аз вярвам, че ще успеем.
Обзалагам се, че дробовете ти изглеждат като изтъркано седло.
Да бе...
Предполагам, че никога не си чувал за наградите на Дарвин.
Какво?
Наградите Дарвин. Дават ги на хора,
които умират по-особено тъп начин.
Като кой? - Фаворитът ми е онзи тип,
който отива в зоологическа градина с приятелите си
и решава да докаже ефекта на лепилото.
Лепилото? - Да, знаеш онази гадост...
намазал си и двете ръце прекарал ги през оградата
и с двете си ръце хванал задника на носорога.
Майтапиш се. - Не, не се майтапя!
Без майтап, лепилото го стегнало разстоянието било толкова малко,
че като мръднал носорога, главата му се забила в задника му.
След този случай, носорогът имал запек няколко седмици,
наложило се да му дадат огромна доза разхлабителни.
Пазачът? - Да.
Сега това нещо обикаля наоколо и иска да се освободи от този човек
и си отмъщава на кози, патици и всякакви такива,
но започва да бъде неконтролируемо точно като с онзи идиот.
Когато парамедиците дошли. Опитали се да изчистят всичко,
а онзи тип бил погребан под 30 литра диария.
Какъв кретен. - Хайде!
Нека, Бог ме накаже, ако лъжа.
Не ми вярваш г-н Скептик? Погледни добре в огледалото.
Стоиш си и си печеш бонбонки търсейки "Голямата стъпка".
Ти не вярваш в "Голямата стъпка"? - Не.
Тогава какво, по дяволите, правиш тук?
Харесва ми да убивам измишльотини.
Как го измисли.
Тихо. - Ти млъкни.
Не. Пазете тишина. - Ти млъкни.
Казах тихо, по дяволите. Чух нещо.
Надушвате ли това?
Момчета... не сме сами.
Разбира се, че не.
В средата на гората сме, Шерлок.
Десет кинта, че е мечка.
Зиглър, чакай!
Още един кандидат за наградата Дарвин.
Ехо! Ехо!
Ехо!
Ранен ли си?
Господи!
Помогни ми.
Съжалявам. - Помогни ми.
Съжалявам, скъпа, изкара ми акъла.
Това беше грубо. Ще потърся помощ.
Не ме оставяй.
Ще се върне. - Не се тревожи, скъпа.
Не!
Моля те, не ме оставяй.
Чуй ме, сега си в безопасност.
Моля те, то ще се върне за мен.
Не се тревожи. - Не!
Моля те не... - Всичко е наред, скъпа.
Ще се върна бързо.
По дяволите!
Помощ!
Мамка му!
Сигурно се будалкаш!
Идва!
Мамка му! Видя ли го?
Да, видях го! Боже Господи! Доволни ли сте?
Хос!
Зиглър!
Хос!
Добре!
Вонящ кучи син!
Печелиш! Тръгвам си!
Ще се преструвам, че това не се е случило!
Добре!
Телефонът. Разбира се, това е.
Хайде, хайде.
Как и беше фамилията?
Хайде, Хърд... Хърд нещо.
Хърдбъргър.
Какво да напиша?
Вашата приятелка изчезна.
Вашата приятелка...
...беше отвлечена в гората.
Извикайте полиция.
Звучи тъпо.
Хайде, момичета.
Хайде, хайде.
По дяволите!
Карън! Карън!
Какво става?
Чух да звъни мобилен телефон, а не виждам, Карън.
Мисля, че се чуваше отдолу.
Да проверим.
Карън! Карън!
Карън! Ехо? - Карън!
Хей, виждам телефона. - Къде?
Ето! - Това е нейния телефон.
Дали е добре?
Сигурно се е скарала с Барт и е решила да се поразходи.
Карън!
Има получено съобщение.
Прочети го. - Не! Шегувате ли се?
Не ми пука. Прочети го!
"Приятелката ви беше отвлечена. Извикайте полиция. "
Боже мой! Карън! - Карън!
Карън, може да се покажеш!
Връщам се обратно.
Кучи син!
Карън! Карън!
Да, Ало? Бих искала да съобщя за изчезнал човек.
Какво? Да, наш приятел Карън Хърдбъргър.
Да, Хърдбъргър.
Не знам, преди колко време... преди двадесет минути?
Точно така. Не, не...
Точно така. Да, благодаря. - Какво казаха?
Не може да докладват за изчезнал по-рано от 48 часа.
Да, трябваше да го предвидим.
Карън! - Карън!
Какво е това? - Какво прави?
Това е онзи!
Точно така.
Точно така, погледнете насам.
Хайде, нека се приберем вътре. - Да вървим.
Карън! - Карън!
Не.
Не, не! Чакайте! Чакайте!
Хей! Какво става там?
Голям готвач.
"Животно, което обсъждаме днес е било забелязано от 6 до 8 пъти
през последната година във Флатвуд. "
Напълно възможно е да има мечка скитаща надолу към града
търсейки храна. "
"Не, аз не вярвам, че това е мечка. Мечките не растат над 12 фута."
"Но каквото и да е...
...ако е дошло веднъж за храна в населените места, ще дойде отново. "
"Вие твърдите, че това е нов вид "Голяма Стъпка" която обикаля горите?"
"Голямата стъпка? Не, не е това. Това е по-голямо от него. "
"И от Йети. "
"Това е по-скоро като Снежния човек от Хималаите. "
"Изключително опасен. "
Не трябва да излизаме навън.
Защо не? Отиваме в гората. Ако тя не е там, ще се върнем у дома.
Няма начин да вляза в тези гори.
Все едно. Мишел, ти и аз.
Какво ще стане, ако ние тръгнем, а тя се върне, докато ни няма?
Какво? Млъкни! Уплашена си!
Боже Господи! Не знам защо въобще дойде тук!
През цялото време винаги си мислила само за себе си
безполезна си! - Кучка!
Нека и дадем 15 минути, ако не се върне, ще отидем да я търсим.
Мамка му.
Отис, ела Отис!
Отис, събуди се!
Събуди се, Отис! Хайде!
Престън? Какво? - Ела до прозореца.
Какво. - Точно там до онези дървета.
Боже мой.
Видя ли го?
Да. Това е едно яко парче с дълги крака!
Точно там е, до онези дървета. Кълна се.
Отис, използвай го.
Какво е това? Шпионираме момичета под душа, така ли Престън?
Какво? Не! - Не се притеснявай.
Това ли искаше да видя? - Не! Това...
Отис, трябва да ми повярваш.
Почакай д-р Рейнър да чуе за това.
Продължавай да се забавляваш. Ще се върна след малко.
Отис!
Не! Господи!
Няма я! Отис!
Какво има? - Виж!
Да не мислиш, че ще стои цяла нощ под душа, Престън.
Не! Счупи прозореца и я сграбчи!
Виж, има стъкла по пода! - Добре шефе, успокой се.
Отис трябва да се махаме оттук. - Откачаш, човече.
Отис, моля те, трябва да изчезваме оттук!
Разбирам! Правиш всичко възможно да се върнеш обратно.
Не! - Никога не си искал да идваш тук.
Сега се правиш на луд нарочно, за да те върна обратно.
Отис, моля те! - Разкарай се от мен!
Отис! Моля те!
Не. Чакай.
Ще ти дам нещо, което ще те успокои.
Аз съм спокоен.
Не.
Моля те, не.
Точно сега, време е за почивка.
Не, моля те. Не! Отис!
Не!
Престън! Мамка му!
Какво направи?
Какво е това? Какво откри, Д.Б. Купър?
Получихме го по-рано тази вечер по електронната поща.
Престън Роджърс. Престън Роджърс?
Откъде ми е познато това име?
Инцидентът със съпругата му, злополуката при катерене.
Преди шест месеца нагоре по Убийствените скали.
Беше голяма бъркотия.
Провери ли това? - Да, сър.
Опитахме да се свържем, но линиите не работят.
Изпратихме е-мейл, но нямаше отговор.
Ще отидем ли да проверим?
Не толкова бързо.
Това са 25 минути с кола. Къде ти е ума?
Шерифе?
Искам да кажа, че г-н Роджърс е загубил разсъдъка си.
Сещаш се какво имам предвид?
Искам да кажа, той не е същия след злополуката.
Сега вижда чудовища. Какво ти казвам?
Мислите, че това е измислица? - Не мисля, че това е измислица.
Просто мисля, че човека има черно петно в съзнанието си, това е.
Може да е чудовището от Флатвуд.
Хей, моля те. Не се прави на оригинален?
Не искам повече да чувам глупости за чудовището от Флатвуд.
Това е просто шега, шерифе.
О, да. Много смешно.
Чудовището, голям смях.
Както и да е, знаете какво да правите попълнете формулярите...
а когато линиите се оправят ще му се обадим...
А между другото, ако нямате нищо против, имам работа.
Може да хвана и чудовище.
Трейси? Трейси, отвори вратата.
Трейси, хайде!
Ще ми трябва по-голям нож.
"Имате ново съобщение. "
Трейси! Пусни ме!
Трейси, хайде!
Хайде! - Трейси! Трейси!
Боже мой! Какво ще правим? - Трябва да се измъкнем от тук!
Не, обади се в полицията! Обади се в полицията!
Чакайте! Да се качим горе! Нека се махнем оттук!
Не стойте до прозорците!
Хей, внимавайте!
Внимавайте, идва!
Чувате ли ме?
Хайде. Погледнете проклетия телефон!
Ехо! Има ли някой там?
Спешно е!
Има някакво създание около вашата къща!
Какво?
Кажи на приятелките си да стоят далеч от прозорците!
Нещо се случи с една от тях! - Знам, видях!
Къде е!
Чуй ме! Може ли да се обадиш в полицията?
Линията не работи!
А мобилния?
Опитахме, няма обхват тук!
Махай те се от там! В къщата е!
Хайде, хайде!
Не. Не мърдай. Ще ви чуе.
Скрий се! Бързо!
Близо. Близо си.
Готова си. Бягай... давай!
Боже мой! Добре ли си?
Ставай! Бягай!
Насам! Насам, бързо!
Си-Джей!
Скапаняк!
Не!
Бягай! Бързо!
Отвори!
Заключи вратата.
Заключи всички.
Какво по дяволите е това?
Тихо! Трябва да бъдем тихи!
Те са мъртви! Всички са мъртви!
Господи! - Всичко е наред.
Банята е там.
Там ли е?
Не.
Всичко е наред, всичко е наред.
Добре. Всичко е наред.
Ще се измъкнем.
Обещавам ти.
Сега, трябва да останем заедно. Можеш ли?
Първото нещо, което трябва да разберем за животните е дали са враждебни,
има няколко причини. Първата е, ако са гладни.
Втората е, ако на тяхната територия има малки и са застрашени.
Не мисля, че това нещо е все още гладно.
Това ни дава малко време, докато се върне отново.
Кажи ми името си? - Аманда.
Аманда, аз съм, Престън...
...и имам нужда от помощта ти.
Това е дълга история.
Виж, трябва да ти кажа нещо.
Невинаги съм бил в инвалидна количка.
Преди около 6 месеца, жена ми и аз катерехме Убийствените скали.
Беше нещо нормално за нас, правихме го доста пъти.
Само, че този път беше различно.
Този път въжето, което ни поддържа се скъса.
И жена ми падна от около 1000 фута и загина.
Аз си ударих лицето в скалата, и имах късмета да се
приземя в една тясна пропаст.
Отне им 4 часа, докато ме изкарат оттам.
Вече не ми се живееше.
Не можех да разбера защо...
...аз оцелях, а тя умря.
И от онова време, до този момент
когато това въже се скъса и аз полетях...
...тази вечер, е най-страшната нощ в живота ми.
В момента съм уплашен до смърт.
Аз също. - Това означава, че ние сме живи.
Това означава, че искаме да живеем.
Получих дар, него ден...
...не знам защо. Искам да кажа, че това е чудо, че съм жив.
Ще направя всичко по силите си,
за да не изгубя подаръка, който получих.
Ние сме по-умни от това нещо...
...и сме живи.
И ще го победим.
Как?
Никого не съм си мислил, че ще използвам отново тези неща.
Вземи това.
Капан ли ще му заложим?
Къде е мястото, където най-вероятно би атакувало?
Какво ще стане ако реши да атакува през прозореца?
Ще се уверим, че ще дойде точно там, където искаме.
Как? - Ще видиш. Вземи въжето.
Вържи го за края на брадвата. Увери се, че е здраво.
Къде отиваш? - Да взема примамката.
Сурово месо?
Гризлитата ги привличат силните аромати.
Забелязал съм, че тази миризма ги привлича повече от всичко друго.
Ще поставя тази тел в долната част на вратата.
Докато правя това, изпрати съобщение до полицията още веднъж.
Имаш интернет тук?
Свързан е към сателита, не към телефона.
Добре.
Аманда. - Да?
Не споменавай нищо за чудовището. - Защо?
Няма да ти повярват.
Аманда. - Тук съм.
Какво стана? - Мисля, че изключи захранването.
Как? - Нямам представа.
Нали каза, че не е умен. - Така и трябваше да бъде.
Никога не съм чувал за подобно същество.
Не си чувал преди.
Исках да те успокоя.
Какво ще правим? - Нека да помисля.
Мисли бързо. Това е някакъв изрод.
Механизмът за катерене. Донеси го. Действай.
Добре, че си едно предвидимо копеле.
Точно пред входната врата е.
Взех и това.
Вземи и това. - Какво е?
Това е сбруя. Може да спуска въжето надолу.
А за теб? - Не ми трябва.
Закачи го за теб. - Добре.
Престън!
Тук е! - Добре.
Трябва да ме вдигнеш. - Какво?
Всичко е наред. Ще се спусна по-ниско. Аманда, чуй ме.
Когато сляза долу, ще ми отпускаш въже, ще ме следваш?
Това стои тук.
Сега, след като е закопчано, си в безопасност, няма проблем.
Хайде. На три.
Едно, две, три.
А това? - Пускаш го.
Добре. Ще се видим долу.
Побързай, Престън.
Сега го закачи и стегни.
По-бързо, Престън.
Добре... добре.
Хайде. - По-бързо.
Боже мой! Престън! Престън!
Не! Престън, помогни ми! Боже мой! Престън, помощ!
Помощ! Помощ!
Боже мой! Престън!
Престън! Помощ!
Хей! Маймунски задник! Изяж това!
Помощ! Престън!
Престън!
Аманда, откачи го! Откачи го!
Аманда, добре ли си? Хайде, трябва да се махаме.
Хайде, дърпай! - Опитвам се! Опитвам се!
Аманда, не се отказвай! - Опитвам се! Опитвам се!
Дърпай! Още малко! Добре!
Така е добре. Завърти ме!
Добре, хайде!
Хайде, Аманда! Давай!
Тръгвай! Тръгвай!
Къде са ключовете? - По дяволите!
Къде са ключовете? - Сенникът! Сенникът!
Пали колата! Пали колата! - Опитвам се! Опитвам се!
Тръгвай!
Добре, настъпи! Настъпи!
Go!
Давай! Давай!
Аманда, махни си крака от...
Не. Не.
Точно така, махай се.
Не.
Умри, грознико.
Аманда.
Чуваш ли ме?
Господи.
Престън? - Да.
Къде е?
Ето там.
Дали... е мъртъв?
Надявам се.
Да не стоим тук, а да намерим изход.
Можеш ли да се движиш? - Да.
Хайде. Да се разкараме оттук.
Хайде.
Хайде. Дърпай. Дърпай.
Това е полиция! Тук сме!
Добре ли сте?
Супер. - Престън Роджърс?
Да. - Заместник-Макбрайд. Видях е-мейла.
На края реших, че трябва да дойда и проверя.
Заместник, по-добре извикайте подкрепление.
Там има пет мъртви тела.
Господи. Какво се е случило?
По-добре погледнете сам.
Трябва да съобщя за това. - Добре.
Драго ми е, че те срещнах.
Престън? - Да?
Заслужаваше си... ... благодаря...
...че ми спаси живота.
Не исках да си помислиш, че съм някакъв страхливец.
Престън...
Шерифе, все още не сме открили никакви тела.
Добре, нека проверим в гората.
Какво ви става момчета?
Чу ли това? - Паркър...
Мислех, че си мъжкар.
Боже Господи.
Това е от въображението ти, Паркър. Тук няма нищо.
Нищо, освен шишарки и замръзнали змии.
Момчета вие сте сбирщина от женчовци, наясно ли сте с това?
Какво...
Превод: kini