Добре дошли. Добре дошли в Ирландия.
Аз съм Тони Райли.
И съм мъртъв.
Казват, че ако ирландец умре, докато разказва история,
може да сте сигурни, че ще се върне.
Имало едно време в Ирландия,
две ферми.
Фермата Мулдун, в която живеела Розмари с майка си Аоифа
и баща си Крис,
който водил битка с враните.
А надолу по пътя, в най-прекрасната земя,
която някога сте виждали, беше моята ферма,
където съпругата ме Мери пееше постоянно.
И където, на горния етаж,
синът ми Антъни задаваше самотен въпрос към звездите.
Майко Природа,
защо си ме направила такъв?
Отговорът може би беше малко по-надолу по пътя.
Малката Розмари Мулдун.
Антъни.
Изпълнена с любов.
Антъни!
Фиона! - Виж си носа.
Приличаш на клоун.
Какво има?
Криси, Криси.
Имаме проблем.
Антъни бутнал Розмари. - Защо?
Защото Розмари тръгнала след Фиона.
Розмари? Какъв е проблемът?
Нямам цел.
Аз съм просто едно момиче. Светът е пълен с момичета.
Ти не си просто едно момиче.
Ти си кралица.
Каква кралица?
Това беше на майка ми.
Разказва се за лебеди.
А ти, Розмари...
за добро или за лошо,
си белия лебед.
Какво означава да си белият лебед?
Означава, че никой не може да те спре.
Светът е твой.
Можеш да постигнеш всичко.
Дива Планинска Мащерка
Превод - Дургов, Г
Вижте каква буря идва.
Напомня ми за нощта, когато погребахме Крис Мулдун.
Мулдун не напускаше Райли често.
Две порти и пороен дъжд.
Не трябваше да оставяш портите отворени.
Това са портите на Мулдун, а те обичат да са затворени.
Не мога да повярвам, че взе шунката на една вдовица. Нямаш ли срам?
Тя ми я предложи! - Ти я попита!
Побързай!
Да побързам, така ли? Защо ти не се заемеш с портата?
Дъждът не е толкова силен.
Слез, Флоси!
Виж се само. Дори куче не можеш да гледаш.
Погледни кухнята?
Майка ти би починала отново,
ако види на какво прилича къщата.
Ще ни помислят за клошари.
Как е лицето ми? - Уплашено.
Къде ми е лулата? - Горе е, няма да я получиш.
Приличам на просяк.
Студено ми е.
Защо остави печката да угасне? - Щеше да пламне къщата.
Трябваше ли да каниш Мулдун?
Погребението не беше ли достатъчно?
Такъв ли егоист си, тате?
Господи.
Оправи се с дима.
Не мога да повярвам, че Крис Мулдун е мъртъв.
Кой ще убива враните?
Така си е, Крис Мулдун обичаше да стреля по врани.
Правеше дупки в небето с пушката си.
Мамо, чакай.
Спри.
На какво се смеете?
Добре ли си, Аоифа?
Дали съм добре? На парчета съм.
Затвори вратата, преди да е влязла нощта.
Аоифа, ела. Седни до печката.
Не мога да седна. Краката ме болят.
Вие смеехте ли се? - Да.
Не, не сме. - На какво?
Искаш ли бира? - В бутилка или кен?
В бутилка. - Не, благодаря.
Бутилката има вкус на стъкло.
Стъклото има ли вкус?
Да. Има вкус на зъби.
О, вкусът на стъкло. Познавам този вкус.
Познаваш вкуса на стъклото? - Да.
Не, не го познаваш.
Добре, без бира. Ще направя чай.
Искаш ли? - Какъв е този дим?
Коминът е запушен.
При мен е по-зле.
Трудно ми е да дишам.
Погледни я. Ще умре до една година.
Нямам нищо против, само че Розмари ще остане сираче.
Добре си си.
Разбира се, плодът изглежда добре, докато червеят го копае.
Ами ти? Ти кога ще се упътваш? - Ще съм мъртъв до Коледа.
Престани.
Къде е Розмари? - Навън.
На дъжда?
Не пуши пред мен, а тя постоянно пуши, така че не я виждам много.
Такава си е. Упорита.
Тя е навън.
Да, пуши. - Ще хване пневмония.
Не, тя е луда. Те никога не се разболяват.
Луда? Не съм забелязал нещо такова.
Ти никога не забелязваш нещо, Антъни.
С това си известен в Ирландия.
Известен.
Тони, прехвърли ли фермата на Антъни?
Какво? Питаш го просто така?
Тази вечер мисля как да си наредя нещата.
Добре. - На него ли ще я оставиш?
На кой друг? Всички избягаха.
Още не съм решил.
Още не си решил? - Крис Мулдун би имал план.
Така е. Той остави всичко на мен.
Както и би трябвало да направи. - Сега мисля само за Розмари.
Какво означава, че не знаеш дали фермата ще е за мен?
Не виждам ясен път. - От къде до къде?
От мен до теб. - Престани.
Това трябва да се каже.
Лицето ти не е правилно.
Произлизаш от други хора.
Ти си повече Кели, отколкото Райли.
Така е, приличаш на Кели в лицето.
В лицето? - Той обича да лови риба.
Това е характерно за Кели. Всичко го знаят.
Джон Кели мислеше, че е риба.
Казвам се Райли. Аз съм Райли. - Не, ти си Кели!
Метнал си се на Джон Кели, а той беше луд.
Удави се!
В Роял Канал. - Паднал е в него.
Имаше камък около шията. - Не съм Кели!
Ти не си фермер, ето какво не си.
Тони.
Не си стъпил на земята и не черпиш сили от нея.
Така правих аз. Докато майка ти не почина.
Предпочиташ да си четеш проклетите списания.
По-спокойно.
Не ме критикувай, тате.
На някой не ни харесва, но правим това, което трябва.
Ако човек прави нещо, без да му харесва,
по-малко човек ли е от онзи, който е щастлив?
Достатъчно.
Дори само заради по-добрата компания, отивам при Розмари.
Антъни, Антъни.
Розмари.
Антъни.
Какво правиш навън?
Пуша.
Под дъжда?
Има малко навес.
Тъмно е.
Аз виждам.
Вече лула ли пушиш?
На татко е.
Бикът ви кашля като че е болен от коклюш.
Лекувах го за глисти. От тях кашля.
Не звучи добре.
Не казвай това.
От кога го лекуваш? - Три седмици.
Дробовете би трябвало да са се изчистили.
Да извикам ли ветеринар?
Скоро ще се съмне, не си харчи парите.
Влез вътре, ще се разболееш. - Не.
Чувал ли си се с Фиона?
Не и откакто бяхме деца.
Знаеш ли къде е?
Тя е в Уиклоу, със съпруг и три дъщери.
Мисли, че говорим за него.
Мъжете винаги мислят, че са тема номер едно.
Сериозно ли не искаш да дадеш фермата на Антъни?
Дадох му пръстена на майка му преди три години.
Нищо не направи с него. Стои си ерген.
Това не е правилно.
Тази ферма е на семейството ми от 121 години.
Това няма да прекъсне с Антъни.
Нещата спират, когато реши Господ.
Аоифа. Аоифа.
Не мога да повярвам, че моят Криси го няма.
Аоифа.
О, Аоифа.
Половината от дома ми я няма.
Аоифа.
Какво става с Флоси?
Иска шунката.
Не може да я стигне. - В хладилника е.
Ти искаш ли малко? - Ако искаш шунка, си вземи!
Не ми предлагай собствената ми шунка!
Съжалявам за баща ти.
Благодаря, Антъни.
Когато умря майка ми, спрях да виждам цветовете.
Къде отиваме, когато умрем?
На небето?
В земята.
Тогава за какво е небето? - За сега, небето е за сега.
Знаеш ли, че аз го открих?
Мама дойде. Лицето й беше побеляло, дадох й вода.
Но той държеше зъбите си в чашата.
Не! - Тя полудя.
От тогава не пие от стъкло. - Мога да свидетелствам за това.
Казва, че има вкус на зъби. - Има вкус на зъби.
Ще си я прибера.
Не може да седи никъде другаде, освен в своя си стол.
Да отиваме. - Добре.
И ти просто ще ме оставиш да си отида?
Ти каза да отиваме.
Правиш каквото ти кажат ли? Кой е това?
Това е Клири - лошите новини. - Защо го наричаш така?
Защото носи само лоши новини.
Привет, Розмари. Съжалявам, че те притеснявам.
Конят ти пак е прескочил оградата.
Не го казвай.
Мислех, че ще искаш да знаеш.
Да, благодаря Клири.
Влез вътре да видиш майка й.
Не. Лека вечер.
Виждаш ли? Клири - лошите новини. - Имаш ли повод?
Да. - Използвай го тук.
Ами майка ти? - Би ли я завел у дома?
Нямам нищо против. - Благодаря.
Сигурна ли си, че не искаш шунка?
Дай я на кучето. - Не, за нея не е полезна.
Не е полезна и за теб.
Да поговорим ли за това?
За кое?
Нямаше смисъл, докато Крис беше жив.
Предлагаш ли ми?
Какво? Господи, не.
Тогава си махни ръката и кажи какво имаш предвид, мошенико.
Онова парче земя, което блокира пътя, продай ми го.
Трябва само да отвориш портите.
Слизала ли си от кола в дъжд, за да отвориш тези проклети порти?
Дъжд вали за всички ни. - Ще ти дам добра цена.
Говорил ли си за това с Криси?
Да. Нямаше никакъв отговор.
Липсата на отговор е отговор.
Трябва да предам фермата така, както ми е дадена.
Вече я предаваш, така ли?
Винаги съм искал да я предам. - На Антъни?
Розмари помоли да те заведа у дома.
Къде е тя? - Конят й пак е избягал.
Този кон е Сатана на четири крака!
Помисли си за това, което ти казах.
Няма. - Защо?
Не с мен трябва да говориш за тези порти.
Трябва да говориш с Розмари. - Как така?
Ивицата земя, която Криси купи от теб, не е моя.
Всичко останало е мое, но не и това.
Продал я е?
Даде я на Розмари.
Розмари? За какво говориш?
Крис Мулдун приписа това парче земя между портите на Розмари,
когато тя беше на 10 години.
Дал е на 10-годишно момиченце моят път?
Получи я и мога да ти кажа защо.
Там Антъни я бутна.
Аз? - Бутнал си малкото момиченце?
Не съм. Кога?
Когато тя беше на 10! Бутна я!
И си прогонен от онова място.
Отведи ме вкъщи, преди пейсмейкърът ми да се е изтощил.
Чао, чао, чао, чао.
Чао.
Добро момче, Блистър.
Най-добрият кон.
Толкова си красив. Стой там.
Добре.
Всичко е наред, любими мой.
Гори в Ада, проклет кон!
Добро момче!
Антъни!
Добре ли си?
Добре съм. - Какво правиш тук?
Ловя риба. - Така ловиш риба?
Да. - Без прът?
На кого говореше? - Не съм говорил.
Изглеждаше като че ли говореше, след това се олюля и скочи.
Не съм. Кели скочи. Аз съм Райли.
Ти си Райли. - Ти какво правиш при реката?
Преследвам коня си.
Цяла нощ ли си с него? - Да.
Господи! Изглеждаш ужасно.
Благодаря ти. И ти не изглеждаш много добре.
Тази година, добитъкът ти е добър, Антъни.
Така е. Защо конят ти все прескача оградата?
Неспокоен е.
Познато ми е. - Така ли?
Понякога чувам глас, когато съм тук,
който ми казва "Тръгвай."
Тръгвай? Не обичаш ли фермата?
Да я обичам? Мразя я като затвор.
Израснах тук като дърво и тя е навсякъде около мен.
Защо не си тръгнеш и не послушаш гласа?
Не. - Защо не?
Заради тези зелени поля...
И животните, които живеят тук.
А след това сме ние самите...
оцеляващи чрез животните.
А над нас има нещо, което се грижи за нас...
и може би живее от нас.
Каквото и да е то...
то ме държи тук.
Ти трябва да си тръгнеш.
Щом останеш сама, трябва да продадеш фермата,
да напуснеш Ирландия.
Защо?
Това е ужасно място за свестен човек.
Ти не си ли светен?
Аз?
Аз съм луд.
Ела с нас у дома. - Не мога да оставя лодката.
Ще се видим в църквата.
Ти си говореше. - Ще се видим в църквата.
"Заради зелените поля"
"и животните, които живеят тук".
Когато каза тези неща, Блистър,
знаех, че трябва да е мой. Бог да ми е на помощ.
Какво е това? - Яхния.
Нямаше те известно време. - Отбих се в църквата.
Обсъди ли го?
Не е твоя работа.
Искаш ли яхния? - Да.
Няма ли да го отвориш?
Кое? - Писмото от Америка.
Ще стигна и до него. - Ще стигнеш до него?
Колко често получаваш писмо от племенника си и стигаш до него?
Очилата ми са горе.
Ще ти ги донеса.
Ще го прочета, когато съм сам.
Какво пише?
От къде да знам? Не съм го чел.
Какво пише?
Не можеш да го направиш!
Добре! Тогава се ожени!
Розмари...
Изглежда, че може би ние трябва...
Трябва да се ож...
Трябва да се оженим.
Розмари...
Познаваме се отдавна.
Няма съмнение, че можеш да си намериш и нещо по-добро, но...
Изглежда, че не правиш много неща, за това...
ще ме вземеш ли?
Проклятие, не ти ли хареса?
Добре, изглежда, че няма да си доволна, докато не съм на колене.
Ще се ожениш ли за мен?
Значи е вярно. Взел си лудостта на Кели.
- Клири! - Помислих, че Тони ме е погнал.
Какво надничаш там?
Баща ти продава фермата от година. Реших, че ще искаш да знаеш.
Значи се задяваш с магаре, а?
Внимавай!
Не знаех, че Клири може да тича така.
Тони, копеле такова!
Какво? - Той продава фермата на Адам.
Отиди и се разправи със стария глупак!
Не обичам кавгите. - Кой ги обича?
Половин Ирландия, просто не и аз. - Аз ще отида.
Няма да го направиш! Розмари! - Какво?
Нищо. Нищо.
Не се занимавай!
Какво става? - Нямаш нищо общо, майко.
Tони иска да продаде фермата на сина на брат си.
Адам? Който е в Америка? - Да.
За това иска земята си обратно.
Янкът не иска да го притесняват порти.
О, той ще...
Ще бъде притеснен.
В теб има много от баща ти.
Гордей се с това.
Два булдога. - Не, аз съм лебед.
Защо отблъскваш Антъни?
Не се занимавай. - Ако искаш да говориш с мен
за тези порти, ще говорим за Антъни.
Каквото има да се каже, няма да го кажа.
Държеше го тук, обещавайки му фермата.
Нищо от това не е вярно.
Не пресичай пътя ми, Тони Райли.
Влюбена ли си в Антъни? - Много повече от влюбена.
Недей. Тръгвай, докато проклетите порти са отворени.
Не съм приключила с теб!
Той не е нормален! - Не ме интересува!
Той никога няма да се ожени. - Тогава и аз няма да го направя,
той ще си е в неговата къща, а аз в моята.
Розмари! Побързай. Ходи ми се до тоалетна.
И ще я продадеш на един янки, така ли?
Той е Райли! - Той е янки!
Вече минаваш границата!
Откажи се или ще те убия!
Ще направиш ли аукцион?
Антъни никога няма да се ожени. - О, ще го направи.
Събуди се! Погледни се.
Ако се стигне до там, ще замразя яйцеклетките си.
Какво ще направиш? - Ще замразя яйцеклетките си.
Ако е бавен, ще чакам.
Трябва да замразиш цялото си тялото, ако чакаш него!
Вярвам, че ще дойде за мен.
Трябва всичко да е уредено. Минавам 75 години.
Слушай.
Фермата отива при Антъни. Просто го кажи.
Не мога.
Роуз!
Внимавай. Не сме приключили, господине.
Не сме приключили!
Как ще сме приключили?
Искам тези порти да се махнат.
В разгара на лятото сме и медът потича.
Крилата им проветряват кошера, за да е хладен и вентилиран.
Помитат внимателно след кралицата в новия си дом.
Тони.
Прав си.
Никога няма да се оженя.
Земята е твоя. Прави, каквото искаш.
Аз ще се оправя.
Димът успокоява кошера.
Виж ти.
Мамо! - Исусе! Опитваш се да ме убиеш ли?
Извинявай. Познай чия кола видях,
паркирана пред църквата в делничен ден?
Чия? - На Тони Райли.
Имаше ли погребение? - Беше паркирал сам.
Не вярвам на това.
Защо езичник като Тони Райли ще ходи на църква?
Знае, че греши. - Знае, че греши.
Как си, приятел?
Страхотно.
Какво пиеш?
Не съм сигурен. Нарича се портокалов цвят.
Ще пия едно.
Интимничиш, нали?
Точно така. Събота вечер е и аз интимнича.
Наздраве.
Къде е Антъни? - В "Килала".
Защо е отишъл в "Килала"? - Защо се ходи в "Килала"?
Иска ми се Мери да беше тук. Тя обичаше музиката.
Така е. - Какво ли би си помислила тя,
за това, че не даваш фермата на Антъни?
Не мога да мисля за това.
Именно това е въпросът, нали?
Какво би казала Мери Кели, ако види че отнемат фермата от сина й?
Защото той е Кели.
Като нея самата.
Излязох, за да хапна и да послушам музика.
Престанете.
Прекрасно, прекрасно.
Сега ще чуем песен от една местна красавица.
Розмари Мулдун.
Пожелайте ми късмет. - Какво прави тя?
Ще пее.
Моята съседка, Мери Райли,
нека почива в мир,
пееше тази песен,
а когато тя почина, сякаш птиците загубиха гласа си.
Ще я изпея сега, за да си спомним за нея.
d Лятото настъпва. d
d И цветята богато цъфтят. d
d А дивата планинска мащерка d
d расте сред цъфтящия пирен. d
d Ще дойдеш ли, момиче, ела d
d Ще направя на любовта си беседка d
d до чистия сребърен фонтан d
d и ще я покрия d
d с планинските цветя. d
d Ще дойдеш ли, момиче, ела. d
d Ще отидем заедно d
d при дивата планинска мащерка d
d и цъфтящият пирен. d
d Ще дойдеш ли, момиче, ела. d
d Ако истинската ми любов си отиде, d
d ще намеря друга, d
d за да берем дива планинска мащерка d
d сред цъфтящия пирен. d
d Ще дойдеш ли, момиче, d
d ела d
Само се опитвам да постъпя правилно.
Спрямо кого? - Спрямо фермата.
Фермата не знае какво е правилно и няма да разбере.
Знаеш ли защо съпругът ми воюваше с враните, Тони?
Той беше гневен.
Загубихме дете.
Момченце.
И той беше гневен.
Ти имаш детето си и живота си.
Още ли искаш от Господ?
Колко е часът?
Толкова е късно, че е рано.
Сега на къде?
Гробището. - Идеално.
Колко ли е висока стената?
Как ти е името?
Антъни.
Антъни, ние сме непознати.
Така е. - Няма да се видим повече.
Не, няма.
Ще ти кажа най-лошата си тайна.
Моля те, кажи ми я. - Спах със свещеник.
Не! - Направих го.
Два пъти. - Шокиращо.
В леглото на майка ми.
Още по-лошо.
Аз съм позор. - Така си е.
Но аз мога да те бия.
Давай.
Имам малка... малкост в мозъка си.
Малкост?
Опа.
Ето го.
Здравей, Антъни.
Добре дошли в Ирландия. - Помниш ли Адам?
Разбира се. - Приятно ми е, Антъни.
Добре дошъл в Ирландия. - Благодаря.
Как е в Ню Йорк? - Страхотно е. Трябва да дойдеш.
Да, да. Нека да тръгваме.
Ще отведеш ли баща ми? Аз ще си наема кола.
Добре. - Страхотно, ще се видим там, тате.
Хубаво е да си у дома.
Да, страхотно е, че дойдохте за рождения му ден.
Не бих пропуснал 75 годишнината. - Да, точно така.
Все още се разправяте с портите? - Така е.
Защо? - История.
В Ирландия има много история.
- Кой е това? - Тони!
- Добре дошъл! Добре си вали. - Хубав ден за патиците.
Къде е Адам? - Ще дойде.
Наема кола. - Автоматик, предполагам.
Ако успее да намери такава.
Толкова ли е трудно да сменяш скорости?
Как е Аоифа? - Разпада се.
Сърцето й. - Краката й, белите дробове.
Сляпа е с едното око.
Ще дойдат ли на празненството? - Ще дойдат.
Честит рожден ден.
Нищо не остана от Джони О'Брайън.
Първо, половината му стадо умря от туберкулоза.
Умря.
След това опита да се самоубие,
но пушката отнесе само половината му устна.
Постоянно се смее. Не бихте искали да го видите.
Клири, ще престанеш ли? Плашиш децата.
Какво лошо има в малко страх между приятели? Нали, деца?
Господи!
Какво е това?
Какво мислите? - Вижте това.
Автоматик ли е? - Антъни, това е Ролс Ройс.
Ролс Ройс.
Чу ли как го казва? Ролс Ройс.
Най-хубавата кола, която съм виждал.
И така Антъни Райли се влюбил в магаре.
Антъни. Взел съм ти нещо.
Защо? Тони има рожден ден, не аз.
Какво е? - Отвори го.
Гледам го и пак не знам какво е.
Хайде де.
Това е дъждобран! - Бял е.
Бял дъждобран.
Здравей.
Как си?
Аз съм племенник на Тони, Адам. - Да, знам кой си.
Розмари Мулдун. - Да, и аз знам коя си.
Живееш в съседната ферма. - Да.
И притежаваш онова малко парче земя между портите.
Така е. - И ще ми я продадеш.
На кого? На теб? - Точно така.
Агресивен си.
Мислиш ли? - Да.
Прекалено ли беше?
Не знам.
Погледни ме в очите и ме попитай отново.
Ще ми продадеш ли земята?
Това беше силно.
Не знам. Може и да ти я продам, може и да не ти я продам.
Така се вълнувам.
Господи. Какво прави той?
Взе си металотърсач.
Загубил ли е нещо?
Не, просто е срамежлив.
Мисля, че точно това е думата.
Съжалявам, че майка ти не се чувства добре.
Хубаво е, че дойдохте за рождения ден.
Иска ми се да можех да остана по-дълго.
Трябва да се връщам. - Колко лошо.
Трябва да дойдеш в Ню Йорк.
Какво бих правила в Ню Йорк?
Мога да те заведа да видиш "Цар Лъв".
Не искам да виждам "Цар Лъв".
А и кой ще се грижи за фермата ми?
Сама ли се грижиш за нея? - Да.
Колко акра имаш?
Не знам.
Как така не знаеш колко акра земя...
Защото това е просто цифра.
Аз се занимавам само с цифри. Управлявам пари.
О, парите имат ли нужда да ги управляваш?
Не съм сигурен.
Изглежда си се установила.
Него ли чакаш?
Не знам.
Какво чакаш ти?
Аз не чакам.
Това ми харесва.
Трябва да дойдеш в Ню Йорк някой път.
Не искам да виждам "Цар Лъв".
Какво искаш да видиш? - Балетът.
Не бих предположил това.
Никога не съм била на балет.
Чух, че се е влюбил в магаре.
Не си чул добре!
Съжалявам. Не мога да ви разбера.
Приемате налудничави неща,
като тази ситуация с портата и...
И какво?
Самотата.
Това ли е колата ти? - Взех я под наем.
Защо дойде с такава кола във ферма?
За шоуто. - Да, аз пък не разбирам това.
Ял ли си?
Не.
Избягвай пудинга. Мисля, че е развален.
Дори, знаеш ли какво? Знам, че е развален.
Ирландски пикник. Що за лудост е това?
Направихме го за американците.
Янките мисля, че е хубаво да си на пикник.
Бог да се смили над тях.
Честит рожден ден, Тони. Мама ти изпраща любов.
Кажи й да се оправя. - Ще й кажа.
Тръгваш ли си? - Да.
Как е майката на Розмари? - Зле е.
Колко зле? - Зле.
Какви са тези крави?
Наричат се Шароле. Хайде, махайте се.
Какво правиш?
Събирам гъби.
Могат ли да се ядат?
Да.
Прекрасно е да го правиш с деца.
Събираш гъби.
Какво красиво място.
Да.
Тази изглежда уплашена.
Заради палтото. Не ме разпознава в него.
Но са гладни.
Колко точно акра имаш?
Не знам.
Как така никой не знае колко акра притежава?
Не сме директни хора.
Ти искаш ли да си фермер?
Да. - Не, не искаш.
Искаш да имаш ферма. Не е същото.
Мога да съм фермер. - Събуди се.
Ти не си фермер.
Това би било пълен фарс.
Може би ти си бил фермер твърде дълго.
Как така?
Говорил ли си с Клири? Какво ти е казал?
Неща за теб и едно магаре.
Някой ден, ще го убия.
Светът ще ми е благодарен.
Не мога да ти продам фермата.
Слушай, Тони.
Дори да трябва да се занимавам с портата, пак съм заинтересуван.
Не. Бог ще ме съди.
Заради тях двамата ли?
Не знам какво ще се случи с тях,
но не мога аз да съм причината да се разделят.
Господи, помогни ми.
Помогни ми.
Бях там.
На сватбата на Аоифа.
Не съм виждал по-прекрасна булка.
Антъни.
Антъни!
Добре ли си?
Доне си ми лулата.
Сериозно ли? Лулата?
Не можеш да пушиш при кислорода. - Не го искам.
Какво правиш? Той ти трябва.
Махни го от стаята ми. Искам да го направя.
Добре, махам го.
Но сестрата ще подуши дима.
Сестрата ще дойде чак сутринта.
Ще усети дима.
Парфюмът й е по-лош.
Късно е. - Така е.
Видях звезда през прозореца, близо до земята.
Виждал ли си звезда толкова ниско?
Да, като момче, от същия прозорец.
Светеше за мен.
Добре.
Виждам я. Звездата.
Това беше твоята стая.
Задавих се. - Казах ти.
Няма значение. Харесва ми.
Не.
Седни до мен, синко.
Съжалявам, че те напускам, Антъни.
Не го казвай, - Съжалявам.
Тук е самотно и ще ти е трудно да посрещнеш утрото, когато ме няма.
Господи.
Фермата вече е твоя.
Съжалявам, че ти я оставям не такава, каквато я получих аз.
Не го мисли. Това няма значение.
Слушай, сине. Майка ти...
Аз не я обичах.
Какво говориш? - Истината.
Самотата...
ме беше обзела и не знам защо тя каза да.
През половината време минавах покрай нея, без да я забелязвам.
Тя ми роди деца. Триш, Одри, ти. Не усетих нищо.
Докато един ден...
нещо...
се случи.
В полето, сред мократа трева...
тихите ръце на Бог ме докоснаха.
Нещо дойде, за да ме спаси, синко.
Ще дойде и при теб.
Не си спомням дена, когато дъждът спря.
Слънцето ме огря.
И започнах да пея. Просто така, запях онази стара песен.
Песента на майка ти. Знаеш ли я? - Разбира се, че я знам.
d И заедно ще тръгнат d
d да берат дива планинска мащерка. d
Пеех в полето!
Аз!
Никога не съм пял и знаех, че това е песента на Мери.
И продадох онова парче земя на Мулдун за 200 стерлинга
и й купих...
истински златен пръстен и махнах месинговият й пръстен.
О какви дни последваха, след това...
в кухнята, навсякъде.
И сега отивам при нея, сине,
защото знам, че тя чака пред старата входна врата мен.
Можеш ли да ми простиш, Антъни?
За какво? Че постъпваш правилно?
Това е нищо. - За това, че нямах вяра.
Че ти намираш своя път, като бъдеш себе си.
Твърде късно ли се гордея с теб, сине?
Не искам да умираш.
Съжалявам, че продадох онова парче земя на пътя
и ти оставям две порти.
А мислех да ти отнема и всичко останало.
Въпреки, че те нараних,
искам да умра с чисти отношения между нас.
Разбира се, прощавам ти всичко.
Обичам те, сине.
Не мога да ти кажа колко много.
Обичам те, тате. Моят татко, моят татко.
Винаги съм те обичал.
Пусни ме, преди да си ме задушил.
Да.
Добър човек.
Ти си добър син.
Благодаря, татко.
Вярвам, че любовта ще те намери
в онзи полета, сред които се скиташ.
Бог да те благослови.
Теб също.
Сега ще поспя.
Искаш ли кислорода?
Ще опитам без него.
Моят татко.
Моят татко, моят татко.
Добро утро.
Какво е това?
Разчистваха пасищата. Като скакалци са.
Бог ги обича.
Враните имат много неща за казване.
Иска ми се баща ти да ги беше убил всички.
Опита се да го направи. - Виждам, че все още пушиш.
Оставих ти яхния на пейката.
Аз мога да готвя. - Но не го правиш.
Сега, когато мама я няма, няма за кой да готвя. Разсейва ме.
Да.
Хубаво време за разходка.
Навсякъде е едно и също. - Как можа да го кажеш!?
Рязах торфа. Пиренът е навсякъде.
Сама режеш торфа? - Кой друг да го прави?
Малко е късно. - Справих се.
Това е работа за двама мъже.
Или за една жена.
Да. Така се казва днес.
Мъжете са безполезни. - Не е вярно.
Какво? - Мъжете не са безполезни.
За какво са мъжете днес? Какво е мястото им?
Ти ми кажи. - Нищо няма да кажа.
Може би тишината около нещо е важна, колкото и самото нещо.
Все още ли чуваш гласа в полетата?
Не знам.
Това е модерно. - Аз не съм модерен.
Получи фермата.
Така е. - Щастлив ли си?
Не.
Защо не продължиш напред, бъди щастлив?
Не знам как.
Няма вече кой да те види да се смееш, Антъни.
Така е.
Колко дни ни остават, докато слънцето грее?
То не грее.
Аз вярвам, че грее.
Ти добре ли си?
В какъв смисъл?
Там, в къщата, сама.
Виждам, че сложи тази преграда между нас.
Така е. - Защо?
Имах сънища.
Сънувах всички, които някога са живели.
Това са много хора.
Предците ни и всички останали.
Целият цирк. Човешката история.
А аз бях отпред, като водач на някаква маршируваща група.
Исусе, седнах в леглото. Не знаех какво означава това.
Ето ме, сам като корабокрушенец,
а нощите ми са изпълнени с хора.
Ние се познаваме отдавна.
Да, така е.
Мислила ли си за това, което ти казах?
Кое? Ние никога не разговаряме.
"Ще се видим в църквата". - Не бих си тръгнала без теб.
Мисля, че трябва да се махнеш от тази страна като цяло.
Наистина ли го мислиш?
Защо не? - Искаш ли да го направя?
Може би трябва да го направиш.
Може би ще го направя.
Ела у дома някой път.
Ще го направя, може би. - Няма да го направиш.
Трябва да спреш да пушиш.
Може би ще напусна страната!
Може би ще го направя.
Днес е денят.
Приличат на зъби, нали?
Моля? - Сградите са като зъби.
Добре...
Какво те накара да дойдеш?
Изгубих целта си.
Утре трябва да се връщам.
Какво? Шегуваш се.
Не, наех човек за два дни, не повече.
Дошла си за един ден?
Да. Купих билети за балета.
Ще ме заведеш ли?
Добре.
Приличаше на богиня, докато гледаше балета.
Тя го защитаваше.
Кой? Птицата? - Белият лебед.
Ти си бял лебед.
От къде знаеш?
Това беше шега. - Но аз съм такава.
Слушай, Розмари, аз...
Предпочитам школата на мисълта, където по-добре да не позволяваш
на романтичните представи да съсипят живота ти.
Кой го прави? - Ти?
Но аз съм много по-твърдоглава от теб.
Да, но ако искаш да си щастлив,
трябва да си малко повече реалист.
Не знам за любовта, но...
бракът е практическо партньорство.
"Кой ще изхвърля боклука?"
Какъв брак?
Искаш ли да се омъжиш? - Това предложение ли е?
Не. Имам предвид като цяло. Искаш ли да се омъжиш?
Предполагам, че да. - Аз също.
Антъни, обаче, не мисля, че е от този тип.
От къде знаеш? - Защото ти си там.
Живееш до него.
И нищо не се случва.
Сега не съм при него.
Не, не си.
И мисля, че това е много обещаващо.
Имал ли си мечта...
още като дете,
от която не можеш да се откажеш?
Разбира се.
И какво направи?
Отказах се от нея. - Защо?
Защото мечтите като деца ни правят нещастни като възрастни.
Като банкер, който мечтае да е фермер?
Да.
Но нека те попитам това.
Твоята мечта щастлива ли те прави или нещастна?
Виж тези светлини навсякъде.
Всичко е за нашето удоволствие. - За нашето величие.
Реката е прекрасна.
О, Господи. Какво направи?
Знаеш точно какво направих.
А сега ще съм джентълменът, който съм
и ще те изпратя до хотела.
О, Господи.
Ало? О, здравей, Адам.
Да, мисля да дойда.
Така ли? Добре.
Искам твоето мнение за нещо.
Не искам да измествам никой, но...
Знаеш ли?
Не. Не, не, не, не, няма проблем.
Наистина ли?
Добре. Добре.
Чао.
Антъни.
Антъни, виждам те!
Върни се обратно. - Не ми нареждай на моята земя.
Толкова ли е трудно? - Ела у дома.
Не мога. Зает съм цял ден.
Не смей да си тръгваш. Достатъчно гледах гърба ти.
Зает съм, казах ти.
Не насочвай това към Блистър. Ще ни убие и двамата!
Ирландски фермер.
Вие не сте ирландски фермер.
От къде знаете?
Първо, не изглеждате достатъчно уморен
и второ - ръцете ви не приличат на краката ви.
Е, всеки си има фантазия, а моята е фермерството.
Какво?
Повечето мъже не мечтаят за ферми.
Отвори капаците.
Може би трябва да останат затворени.
Ще рискувам. Отвори ги.
Отвори капаците.
Ще рискувам.
Нейно величество.
Розмари! - Идвам.
Господи.
Розмари! - Задръж, задръж.
Господи.
Идвам. Идвам. - Видя ли това?
Виждам. Просто дъжд. Свали дъждобрана.
Трябва да провериш коня си. - Нищо й няма.
Не, полудяла е. - Това не е нещо ново.
Не мога да остана.
Сериозно ли? Погледни се Свали си ботушите.
Исусе. Всичко свети.
В твоя чест.
Това е цяло състояние в електричество. Полусляп съм.
Така по-добре ли е? - Малко.
Какво? - Исусе, видя ли дъжда?
Би удавил и риба! - Така е.
О, Господи!
Флоси! Какво прави?
Бих казала, че ревнува. - Същото е и с коня ти.
Много лошо. Остави я да се удави. - Няма.
Не трябваше да я пускаш. - Защо не? Теб те пуснах.
Всичко е наред, Флоси.
Ето, свърши нещо полезно. Забърши пода.
Богородице, не гледай. Всичко е разхвърляно.
За какво говориш? Това е просто витрина.
Не, това е кочина. Ако знаех, че ще идваш...
Моментът не е подходящ ли? - Кога е подходящ моментът?
Ако не бяха редките знаци от небето, щях да реша, че е съдба.
Редки знаци от небето, а? - Да, няколко. Ето, седни.
Седни, целият си мокър. Ето кърпа.
Имам кърпичка.
Господи! От кога това е в джоба ти?
Не знам. - Половин живот.
Дай ми я. Ще я изпера, ако не заподскача и не избяга.
Виж, тръгвам си. Ще дойда пак. - Ще дойдеш пак, така ли?
За пръв път идваш тук.
Остави косачката.
Това не е косачка. Това е металотърсач.
Какво търсиш с него, освен странни съкровища?
Неочаквани неща.
Може би монети. - Монети.
Търсиш монети в това време?
Розмари, аз... - Нека проверя дали имам бира.
Денят ми е запълнен.
Защо правиш всичко трудно? - Аз?
Е, не точно вие. А ирландците.
Сякаш никога не могат да сграбчат момента, да действат.
Е, това е остров, все пак. Трябва да си внимателен.
Не искаш да привличаш вниманието върху себе си.
Е, аз обичам вниманието.
Разбира се, вие сте американец.
Казвам ти, ще остана само за малко.
Ще дойдеш пак или ще разбера защо.
Казват, че тази нова бутилка е като бира от пъб,
това е лъже, но може би не е чак толкова зле.
Има ли вкус на стъкло?
Да.
Знаеш ли? Не я отваряй.
Ще я отворя. - Недей.
Направих го. Отворих я.
Вече можем само да я изпием.
Добре, да си я разделим. - С мен? Не мога.
Налей я в две чаши. - Казваш това,
само за да разделиш времето, през което ще останеш.
Седни и я раздели или няма да я докосна.
Ти си демон, изкушаващ ме с алкохол.
Наздраве. - Наздраве.
Господи, имаш ли въже?
Страхотен ден е да се обесиш.
Не се шегувай. Мислил ли си за това?
Какво? Не.
Защо? Ти мислила ли си?
Самоубийство? Малко. - Не говориш сериозно.
Вероятно трябва да се гръмна и да се приключи.
С какво? - С пушката.
Старата пушка на баща ти? Все още ли е у теб?
Да. Живее в килера. Заредена и готова.
Не ти вярвам. - Виж сам.
Исусе. Защо си я запазила?
Против депресия. - Какво? Депресирана ли си?
Наистина ли ме питаш? Обзета съм от депресия.
Обзета съм от черни облаци от депресия.
Но защо? - Откакто отказах цигарите.
Да, чух, че си спряла да пушиш. Това е много хубаво.
Не, не е. Мисля да взема някаква отрова.
Не понасям да съм жива. Сякаш в мен има чайник с вряща кръв.
Всички тези чувства.
Господи, собствената ти кръв се обръща срещу теб.
Виждам го. - Толкова ли е ясно?
Седни. Недей да висиш над мен.
Само знаците от небето ми дават надежда.
Изпитваш безпокойство. Това е.
Така ли се нарича? - Разбира се.
Мен ме връхлита на вълни. Няма нищо страшно.
Чувствата кипят, нали?
Да, мразя ги. Чувствата са безполезни.
Те са най-лошата част от хората.
Не мога да понасям хора с чувства.
Човек с чувства трябва да бъде убит!
Да ти направя ли сандвич?
Не. - Ще ти направа.
Казах ти, зает съм.
Заповядай, Флоси.
Бирата е добра.
Харесва ли ти? - Страхотна е.
Не е като в бара.
Не е.
Трябва да идваш по-често.
Жените имат нужда да разговарят.
Да ти направя ли още един сандвич?
Розмари, трябва да вървя. - Не, не трябва!
Трябва да отида до летището.
Братовчед ми пристига от Америка.
Кой? - Синът на Франк. Адам Райли.
Той? Перкото? С голямата кола?
Който пропусна всички погребения? - Да, същият. Той...
Иска да се приобщи.
Какво искаш да кажеш? - Той ми се обади.
Така ли? - Иска да се срещне с хората.
Кои хора?
Ти си подходяща. - Аз?
Можем да наминем.
Да наминете? Никога не си наминавал никъде през живота си.
Добре, ако искаш да знаеш цялата истина...
Мисля, че Адам идва от Америка, за да си намери съпруга.
Отдалеч идва.
Смята, че ирландка ще е по-подходяща от момичетата,
които среща в Америка.
Така е. Ами Мери О'Конър? - Мери О'Конър?
Още ли има онзи свистящ зъб?
Да. - Бог да се смили над нея.
Не, мислех си за някоя като теб.
Като мен?
Какво? Кой е като мен?
Ти.
Мислех си, че може да те разгледа.
В какъв смисъл да ме разгледа?
Красотата ти.
Красотата ми.
За пръв път чувам за красота.
О, не се преструвай, че не знаеш.
Да застана ли в някоя витрина, като онези момичета в Амстердам?
За какво говориш? Амстердам? - Говоря за братовчед ти!
И това да го доведеш да ме разгледа, сякаш съм крава.
Разбирам какво имаш предвид за пушенето и отказването му.
Ти не си на себе си. - Как разбра?
Нравът ти е груб. - Той предложи ли ти пари?
Отивам за колата. Ще ме чака. - Не си тръгвай.
Трябва да вървя. - Не ме карай да взема пушката.
Господи, Розмари. Пушката? За какво говориш?
Ако си тръгнеш,
заклевам се в Сатаната, ще те гръмна.
Господи, Розмари, ако е толкова зле, започни пак да пушиш.
Би ме накарал пак да пуша, нали?
Дано ти е зле.
Хей, не ме кълни!
След всичко, което преживях с детоксикацията.
Просто седни. Разстройваш Флоси.
Ще кацне скоро. Трябва да взема колата.
Аз ще те закарам. Ще стигнеш на време. Седни.
Тогава ще се успокоиш ли? - Добре.
Искаш ли още една бира. - Не мога да изпия две.
Не си изпил и една. Изпил ли половин.
Господи. - Тихо. Спокойно вече.
Отпий от бирата.
Давай.
Хубава е, нали?
Хомосексуален ли си?
Какво? - Гей ли си? Гей ли си?
Не! Не.
Не стой над мен.
Защо би се опитал да ме дадеш на братовчед си?
Идеята е хубава.
Той изглежда добре. Богат е.
И какво? - И какво?
Не искаш ли да си богата? - Не, искам мъж!
Адам е мъж. - Адам мирише на сапун.
Мирише на лилиите от полето.
Защо искаш да ти мирише на крави от мен,
когато може да ти мирише лилии от него?
Аз трябва да ухая добре. Мъжът трябва да смърди.
Като теб! - О, благодаря ти за това!
Не ме провокирай! - Аз да те провокирам?
Заради теб може да остана сама.
Хубаво е, че си висок.
Мъжете са зверове.
Имат нуждаят да са високи,
за да балансират истината и добротата на жените.
Не знам как да отговоря на подобни дрънканици.
Надеждата е сила,
а жените са спасението на света.
Вярвам в това и искам да те накарам и ти да вярваш.
Искам да го вярвам.
Онова между теб и магарето не е истина, нали?
Кой ти каза за това? - Не го вярвам.
Един ден ще убия Клири.
Трябваше сам да дойдеш.
Не.
Мислех, че цигарите те отблъскват, за това ги отказах.
Направила си го заради мен? - Да.
Това ме събори. Емоциите ми бяха неизразими, Антъни.
Неизразими. Бяха отчаяна.
Отидох в Ню Йорк.
Какво? Кога? - Във вторник.
Токът спря.
Била си в Ню Йорк във вторник? Как?
Със самолет и се върнах в сряда.
Отишла си в Ню Йорк за един ден?
И целунах Адам - Какво?
Целунах го! Целунах го! Целунах го.
Добро утро. Започваме спускане към Ирландия.
Ще ви посрещнат ли?
Да. Вас?
Не.
Хъркате.
Наистина?
Да. - Не мисля, че хъркам.
Вероятно сте сам.
Какво те спира? Фиона ли?
Все още ли мечтаеш за Фиона? - Не.
Мисля, че е заради Фиона. - По дяволите, Фиона!
Разкрих й сърцето си, а тя си тръгна.
Какво й каза?
Няма значение.
Кажи го на мен. - Не.
Чудил ли си се...
с какво съм облечена, когато не нося дрехи?
Не те разбирам. - Представял ли си си ме гола?
О, Господи, Розмари. Гола? Престани. Ходим на църква.
Ти каза, че съм красива. Мислил ли си си за мен?
Представял ли си си формите ми?
Не знам. - Мислил ли си си да ме вземеш
и да ме отнесеш на луната?
Не.
Какво има? Просто ми кажи. Девствен ли си?
Закъснявам! Отивам за колата! - Не, аз ще те закарам!
Целунала си го! - Той ме целуна!
Това го е предизвикало! За това пристига тук!
Времето изтича. Кажи ми тайната си, Антъни.
Казах я на Фиона и тя побягна като от Сатаната.
Нещо не ми е наред. Няма значение какво.
Дали е защото мразиш хората?
Не, никой не мразя!
Не можеш да ме шокираш.
Мислила съм за всичко. Примирила съм се.
Давай.
Какво има?
Добре.
Мисля, че съм пчела.
Повтори го пак.
Мисля, че съм пчела.
Отивам за колата.
Не го вярвам. Няма как да смяташ, че си пчела!
Шегуваш се.
Наистина ли? От кога?
Не знам. Мисля, че съм пчела. Винаги съм го мислил.
Ти си Антъни Райли. - Който и да съм, Бог ме познава.
За това ли никога не си ми казвал, че съм красива?
Твоята фермата е най-близко до моята.
И е истина - пчелите не обичат дима.
Нека аз да карам.
Не. - Намали.
Не ме интересува дали мислиш, че си пчела, Антъни.
Мислиш, че си пчела! Имам предвид, наистина го мислиш!
Гледай пътя. - Няма значение! Не ми пука!
Умирам за теб.
Внимавай!
Гледай пътя.
Мислиш ли, че аз съм пчела? - Не.
А какво съм? - Ти си цвете.
Най-красивият цвят.
Наистина ли го мислиш? - Да.
Антъни, ти си подходящ за мен.
Не, аз съм позор! Вземем Адам. Вече си го целунала.
Той ме целуна! - Ще се омъжиш и ще отидеш в Америка.
Мислил ли си да се оженим? - Мислил съм.
Какво те спря?
Дойдох до вас, но когато потърсих пръстена на майка си, го бях изгубил.
Това ли правиш с металотърсача? Търсиш пръстена на майка си?
Фактът, че го изгубих, казва всичко.
Мъж като мен не трябва да се жени.
Внимавай!
Ще счупиш оста.
Всеки мисли, че е нещо, което не е. - Но не и пчела.
Внимавай! Внимавай!
Съсипа колата. - Нищо й няма.
Има й! - Колата си е моя.
Погледни я! - По дяволите колата!
Какво? Просто страхотно!
Идеално! Би ли взел решение!
Валиш ли или грееш?
Отговори ми, върху свещената ирландска земя,
защо не се ожениш за мен?
Аз виждам разни неща. Не съм добре.
В името на Бог, жено, аз мисля, че съм буболечка.
И какво? Понякога аз мисля, че съм домашна котка.
Не е вярно! - Но това не продължава дълго.
Защото знам, че съм лебед.
Не мислиш буквално, че си лебед.
Мисля го. Това прави ли ме безполезна като съпруга?
Не размътвай водата.
Исусе, въртим се в кръг.
В момента сме на твоята земя. - Просто ни дай шанс.
Ако трябваше да се случи, щях да намеря пръстена.
Ние казваме какво да се случи. Животът е тук. Ние казваме.
Но Адам чака. - Погледни ме.
Виж как ти изглеждам.
Не знам дали мога да живея, затворен в къща с жена.
Можеш да имаш ветровете и полята.
Мисли за мен като за отворена врата.
И ето, глупако.
Вземи си и пръстена.
Какво е това? - Намерих го пред вратата.
Пръстенът на майка ми.
Мислех, че ми е изпратен, за да ми даде надежда.
Какво да направя? Трябва ли да те смачкам, за да ме ужилиш?
Страхувам се. - От какво?
От любовта.
Просто мисли за удоволствието.
Вземи си пръстена.
Той е твой.
Винаги е бил твой.
Това е!
Какво правиш?
Виж хълма. - Какво?
Огрян е от светлина.
Не знам за теб, но аз се уморих да живея под дъжда.
Ще поканя човек, който знае само една песен.
Не го пускайте да избяга. Заключете вратата.
Казаха ми, че има прекрасен глас,
но само съпругата му го е чувала.
А тя си мълчи.
Така.
Да знаеш, че аз също съм луда. - Как така?
Ще разбереш, когато е твърде късно.
Ще махнеш ли портите? - Никога!
Зарязаха те?
Може би. Не знам.
Виждал ли си "Пръстенът на Кери"?
Виждал съм го, да.
Искаш ли да го видиш пак?
Гласът, който чух в полето, не каза просто "Отиди".
Не каза само това.
Той каза: "Отиди при нея."
Виж лудият ми кон.
Казват, че ако ирландец умре, докато разказва история,
може да сте сигурни, че ще се върне.
Трябва да дойдеш при мен. Розмари, ела.
Превод Дургов, Г