Сто свещи. Сто призрачни истории.
И едно огледало в мрака за призоваване на духовете.
Начинът е простичък, но определено ужасяващ.
Сядате до останалите участници в кръг от сто свещи.
Вземаш свещта и разказваш своята зла история.
След това със свещта отиваш в съседната стая
и оставаш там, сам срещу огледалото.
Духаш свещта и ако имаш късмет,
ще съзреш необятността на мрака пред теб.
Но ако нямаш късмет,
това може да е последното нещо, което ще видиш,
преди умът ти да се изгуби в тъмните дебри на лудостта.
Докато историите се разказват и свещите изгаснат,
ще се отвори портал през огледалото.
Ще усетите странно присъствие около вас,
спотайващо се в сенките.
Но не бива да спирате да играете,
защото ще ви сполети ужасно проклятие.
Според легендата, играта идва от Япония преди много векове.
Възрастен самурай разказва на останалите зли истории,
за да изпита храбростта им.
Казват, че една вечер самурай играл играта
със съпругата си и децата си.
След часове на игра, стигнали до история номер сто,
и тогава се случило нещо ужасно.
Жената на воина се самоубила пред огледалото,
прерязвайки гърлото си с парче стъкло.
Изпаднал в отчаяние, самураят направил същото,
за да последва жена си в задгробния живот.
До ден-днешен, когато осветите огледалото в тъмното,
ще видите сенките им.
Играта на стоте свещи...
... току-що започна.
ИГРАТА НА 100-ТЕ СВЕЩИ
Нещо?
Не, не видях нищо. - Притеснихме се.
Продължаваме. Рано или късно ще видим нещо.
Не се връзвайте. Нищо няма да се случи.
Кой е следващият? - Ред е на Кристи.
Не, не. Момиче започна. Ти си, Алекс. - Супер! Имам много за разказване.
Не и онази, когато се напи и преспа с майката на гаджето си.
Ето това! Това беше ужасна история!
Беше отдавна. Прекалих с пиенето, беше студено...
Знаеш ли? Не ми пука. Добре, добре.
Ето какво ще разкажа.
Една история за малко момиченце.
Била уплашена и сама в гората.
Не спирала да тича сред дървета и храсти,
докато не стигнала до нещо неочаквано.
Здравей?
Хей.
Сама ли си?
Искаш ли да си играем?
Добре.
Какво правиш тук?
Нищо.
Знаеш ли? - Какво?
Видях нещо в гората.
Там има вещица.
Отвлича деца и се храни с тях.
Откъде знаеш?
Всички знаят за гората и изчезналите хора.
Защо мислиш, че яде деца?
Харесва вкуса им.
Техният вкус?
Може ли да те попитам нещо?
Разбира се.
Как си на вкус, малка кучко?
Закъсня.
Извинявай, мила. Трябваше да съм сигурен.
Не ми харесва да съм стръвта.
Какъв вкус има вещицата според теб?
Защо се бавиш, мамка му? Да не лъскаш бастуна?
Добре.
Аз ли съм на ред? - Да, ти си.
Дано не се бавиш колкото Алекс. - Стига де, не се забавих.
Е, научих за историята наскоро,
в родното ми градче.
Ела с мен.
Сещаш се кой го направи. Нали?
Чуждоземците. Дебнат отвсякъде.
В полето, в гората,
ако излезеш навън, ще изложиш и двама ни в опасност.
Разбра ли ме?
Ако те намерят...
Съжалявам.
Знам, че досега не си бил навън.
Но там е жестоко. Опасно е.
Трябва да сме заедно.
Ти и аз.
Не искаш да те изгубя, нали?
Ако умра, преди да се събудя...
Аз не плача, не боли...
Нямам аз какво да крия...
Затварям очи и заспивам...
Внимавай!
Какво стана? Видя ли нещо?
В плевнята.
Възможно ли е да са ме надушили?
Имаше ли мъгла?
Стелеща се над полето. Те са.
Ароматът на малки деца.
Привлича ги.
Дрехите ти.
Косата ти.
Наричат ги демоните в мъглата, защото се движат с нея.
Имаш очите на майка си.
Отивам да нахраня прасетата.
Това си го бива.
Мястото е добро.
Искам да ти покажа нещо. Изгаси лампите.
Гледай сега.
Това е нашият малък свят.
Ще ми почетеш ли?
Пак ли?
Разбира се.
Не мърдай оттук.
Ако умра, преди да се събудя...
Аз не плача, не боли...
Нямам аз какво да крия...
Затварям очи и заспивам...
Моли Бог душата ми да вземе...
Ако умра, преди да се събудя...
Какво, по дяволите, правиш тук?
Тук са.
Знаеш какво да правиш!
Бягай!
Прости ми, Господи, съгреших.
Момчето е при нас.
Хайде, хайде!
Заподозреният е мъртъв, обезопасено е. - Разбрано.
Всичко е под контрол.
Заподозреният е мъртъв.
Всичко е наред, в безопасност си.
Синчето ми.
Мамо?
Мамо, там ли си?
Липсваш ми.
Глупава игра. Глупава Кристи, какви ги вършиш?
Здравей, котенце. Хей! Как си?
Какво правиш тук?
Кристи! Кристи. Кристи, какво има?
Лицето ми. Имам нещо на лицето. Не мога да го махна.
Не мога да го махна! Не мога!
За какво говориш? Нищо ти няма на лицето.
Лъжете ли ме? Изглеждам като изрод!
Виж се в огледалото!
Наистина видях нещо на лицето си.
Това е от играта, Кристи. Виждаш неща, които не са истина.
Нищо ти няма.
Да вървим.
Ела, пийни малко вода.
Деца с черни очи.
Чух за тази легенда отдавна, беше през 80-те.
Човече, не си толкова стар. Стига.
Напротив. Стар съм колкото самото човечество.
Поддържам се млад с кръвта на девствени жени.
Ти няма от какво да се притесняваш. - Майната ти, Джеймс.
Както и да е. Децата с черни очи.
Казват, че са демони дегизирани като хлапета.
Ще ги забележите да чакат на стоп или да молят за дребни.
Ще ги срещнете, когато най-малко очаквате.
В двора на къщата ви, или на още по-откачени места.
Ето за какво става на въпрос в тази история.
Може ли една чаша вода?
Открих те!
Върви си или ще те убием.
Откачи ли? Замалко да ме удариш. - За какво говориш, по дяволите?
Това трябваше да ме изплаши ли?
Флаер от лагер? - Какво?
Това е флаер от лагер.
Не, кълна се. Някой хвърли тухла по мен.
Имаше и бележка, на която пишеше: "Върви си или ще те убием."
Предупредих те, това не е просто игра, Джеймс.
Нямам представа какво се случи.
Не можем да спрем дотук.
Трябва да продължим с историите.
Твой ред е, Алекс. - Да, знам.
Мислех си за история, която чух като ученик.
Беше за онези малки момиченца,
които имаха перфектния живот.
Но една нощ, нещо много, много зловещо им се случи.
Скъпа.
Защо си ми в леглото?
Джил, ти ли намокри леглото?
Господи.
Боже мой! Божичко, скъпа! Какво се случи?
Какво стана, Джил? Има ли някой тук? Отговори ми.
Кейти.
Боже мой.
Кейти.
Мамо? Какво правиш?
Какво се е случило в коридора?
О, не.
Правиш го отново.
Отвори! Отвори вратата!
Веднага! Аз съм майка ти! Отвори вратата!
Отваряй вратата, веднага!
Отключи я веднага!
Аз съм майка ти!
Моля те! Пусни ме!
Господи.
Излез оттам! В опасност си!
Момиченцето ми. Детето ми.
Кристи! Кристи! Кристи! Какво има? Кристи, какво става?
Тук има някой. Не сме сами. Има някой.
Какво? Няма никой. - Видях я. Стоеше там.
Жена с половин лице, тя беше... държеше котка.
Ето там. - Кристи, била е играта.
Духовете не могат да ти навредят.
Видях я! Не си измислям, не лъжа!
Трябва да духнеш свещта. - Какво?
Трябва да я изгасиш. Иначе не можем да продължим играта.
Не искам да участвам в проклетата игра! Искам вкъщи!
Започнахме заедно. Трябва да довършим играта.
Не го обмислих добре! Не очаквах да стане така.
Знам, Кристи, но колкото по-бързо приключим,
толкова по-скоро ще се приберем, духни свещта, моля те.
Направи го.
Да се махаме оттук.
Хайде. Аз ще продължа.
Прочетох историята в интернет за две приятелки.
Наташа и Нина. Имаше няколко записа
на разговора между двете.
Един ден, Наташа се събудила в тъмното,
и нямала представа какво се случва.
Къде съм?
Ехо?
Помогнете! Моля ви!
Не!
Не е истина. Не!
Не.
Лимитът на сметката не позволява да осъществите разговор.
Моля те, Нина, помогни ми.
Нина онлайн
Нина, не знам къде съм, не мога да помръдна.
Моля те, помогни ми! Не мога да дишам.
Нина, не знам какво се случи...
В капан съм и не мога да се измъкна.
Хайде!
Помощ.
Нина онлайн
Нина писане...
Нина онлайн
Коя си ти, кучко? Бъзикаш ли се? Ще се обадя на полицията.
Не, не, не...
Моля те, Нина, помогни ми.
Нина записване на аудио...
Не.
Наташа. Това е невъзможно. Не може да си ти.
Това шега ли е?
Не, Нина! Какво ти става? Помогни ми!
Не мога да дишам, задушавам се!
Нина писане...
Наташа ми беше приятелка и вчера почина.
Не, не, не!
Кълна се, жива съм, помогни ми. Кажи на родителите ми.
Не ти вярвам. Ако си Наташа, ще знаеш отговора на това:
Каква оценка получи по биология? - Нина, майната ти! Чуй гласа ми!
Хайде, отговори на въпроса. - Не знам, още не са ни оценявали.
Кой филм последно гледахме заедно? - Престани с тъпите въпроси!
Ако си Наташа, трябва да знаеш кой беше филмът.
Не помня, Нина! Беше...
"Дневник на страстта", и двете плакахме на края.
Нина записване на аудио...
Наташа? Не, няма начин.
Вчера те видях в ковчег. Невъзможно е. Къде си?
Нина, в ковчег съм, не знам как стана.
Не разбирам, не мога да мръдна.
Помогни ми! - Вероятно инцидент като онези
където погребват хората живи. - Нина, това не се случва вече.
Господи, Наташа! Ще кажа на родителите ти.
Нина, почакай. Не ме оставяй, Нина!
Не!
Не мога да повярвам, че ти се е случило.
Успокой се, вече казах на вашите.
Обадиха се в полицията и идват към гробището.
Спокойно, недей да говориш, ще ти свърши въздуха.
Благодаря ти, Нина. Благодаря ти.
Кажи им да побързат, задушавам се.
Нина. Нина, моля те, въздухът ми свършва.
Нина онлайн
Нина! Нина!
На две пресечки са от теб, дръж се още малко.
Нина, тук има плъх, кажи им да побързат!
Нина записване на аудио...
Нина, защо се смееш? Не е забавно.
Това шега ли е?
Стига, престани!
Никой няма да ти помогне.
Просто те разсейвам да не викаш за помощ.
Нина, какви ги говориш? Въздухът ми свършва.
Дадох ти отрова, това те постави в кататонично състояние.
Не, не, не...
Оставих телефона с превишен лимит,
и само мен за контакт. - Нина, не! Моля те!
Както и домашен любимец за компания, докато издъхнеш.
Защо, кучко? Какво съм ти направила?
Не се ли сещаш? Забрави ли срещата си с Дамян?
Не, Нина. Какво говориш? Не е вярно.
Не, не, не...
Здравей, скъпа. Вчера беше прекрасно.
Не очаквах да си толкова палава.
Здравей, красавице. Чуй това.
Не, не, не...
Чувствам се виновна спрямо Нина, но не можах да устоя.
Иска ми се просто да се скрия... - Нина, не!
... и никога да не се покажа. Влюбена съм.
Сбогом, Наташа. Дано ти хареса мястото заедно
с плъхове и червеи. - Не, не, не...
Както и далеч от погледа на Дамян.
Не ме намесвай! - Не, не, не...
Край. Приключих. Това е тъпо. - Чакай. Джеймс, какво има?
Нищо. Майната им на правилата.
Изчезвам оттук. - Какво се случи?
Къде са телефоните? - Просто игра. Нормално да си уплашен.
Майната ти. Майната му и на играта.
Ти ни забърка в това. - Не я вини, сами решихме да участваме!
Спри да я обвиняваш! - Добре де. Затвори си устата.
Майната ти! - Не, майната ти на теб!
Стига! Престанете!
Ако искаш да си тръгнеш, прав ти път!
Но ти ще си виновен за това, което ще ни се случи.
Ясно. Продължаваме. Ти си, Алекс.
Добре.
Тази история я знам от вестника, който прочетох в моя град.
Разказва се за свещеник.
Не мога да си спомня годината. - Годината не е от значение.
Започвай с историята. - Добре.
Свещеникът току-що беше дошъл в града, имаше и едно бременно момиче.
Но нещо с нея не беше наред.
Идиот.
Може ли да ме упътите към дома на Бракен?
Втората къща нагоре по острова.
Благодаря.
Името ми е отец Кери. - Какво стана с отец Андрюс?
Няма го.
За което се извинява. - Заповядайте, отче.
Госпожо Бракен?
Идвате отдалеч.
Искате ли уиски?
Предпочитам да започна.
Отче. - Недей.
Ще умра ли, отче?
Не, дете мое. Разбира се, че не.
То иска точно това.
Отче наш, Който си на небесата.
Моля те, Господи!
Глътнала си е езика. Ела тук!
Дръж й устата отворена!
Помогни ми!
Откога е така?
Кошмарите започнаха преди седмици.
После започна да вижда разни неща.
Сега твърди, че чува гласове.
Кой е бащата?
Не иска да каже.
Ще ни помогнете ли?
Демонът може да убие нея и детето.
Не знам дали мога да го спра.
Направете каквото трябва.
Провери вързана ли е добре.
Господи!
Излез.
Махни се!
Благословена си Ти сред жените, и благословен е плода на Твоята утроба.
Дева Мария. Светата Майка.
Не можеш да го спреш!
Измамник!
Ще накажа всички.
Господи, прости ми!
Недей! Това е проклятие!
Мамо.
Боли ме.
Напъвай!
Напъвай, Мейб. Напъвай!
Още веднъж!
Момче е.
Кажете ми, кой ще се грижи за детето?
Отец Андрюс каза, че ще му намери дом.
Колкото по-скоро, толкова по-добре. Ще е жестоко да са вързани заедно.
Вземете детето.
Вземете го с вас.
Отче.
Желая ви всичко добро.
И аз на теб.
Имам нужда да ни преведеш.
Свободен си.
Господи.
Аз съм отец Андрюс. Идвам с отец Кери.
Идваме да помогнем...
Знаеш ли кой е това?
Не знаеш откога те чакам.
Моят малък принц.
Нещо не е наред.
Отивам при него. - Не, не може да влизаш.
Трябва да изчакаш да се върне. Такива са правилата.
Майната им на правилата. Отивам да го изведа.
По дяволите.
Няма го. - Сигурен ли си?
Проверих навсякъде.
Трябва да продължим да играем.
Луда ли си? Алекс го няма. Няма го!
Ерика беше права. Винаги е била.
Веднъж започнеш ли, не трябва да спираш.
Добре, ето още една.
История за едно момиче.
Това момиче, се нанесе в нов апартамент.
Мислеше си, че е сама,
но тогава осъзна,
че не беше така.
Изглежда чудесно. Да можеше да видиш гледката.
Не, сама успях да пренеса всичко.
Да, тъкмо приключих.
Добре, и ти ми липсваш. Чао.
Добро утро, скъпа. Как е на западния бряг?
Супер. Почти приключих с багажа. Ще ти покажа снимки.
Какво?
Имате ли нужда от нещо?
Извинявайте, търсех Адам.
Адам си тръгна преди три дни.
Ще се върне другата седмица.
Никой друг не би трябвало да има ключ, нали?
Не и доколкото аз знам.
Всичко наред ли е?
Да, просто... Няма проблем.
Благодаря за помощта.
Не видях нищо.
Не видя ли Алекс? - Ерика?
Разкажи последната история и да се махаме оттук.
Няма как да знаем. - Не знаем, какво?
Как ще свърши всичко.
Ще свърши, защото така каза Ерика! Ерика?
Разказвай последната история и да се махаме оттук.
Ерика. - Седни!
Аз ще разкажа последната история.
Преди много, много години,
имало малко момиченце.
Била сираче.
Родителите й загинали в катастрофа,
затова била отгледана от баба си.
Когато навършила 11-години,
баба й решила да й разкрие една тайна.
Тя знаела как да прави заклинания и магии.
Така започнала да я учи на някои от тези тайни.
Момичето помислило, че баба й си измисля.
Но съседите не мислили така.
Те смятали, че тя ги е проклела
и я обвинили за всичките им финансови и здравни проблеми.
Съседите започнали да я нападат,
хвърляли камъни по къщата й,
принуждавайки я да напусне квартала.
Така започнал кошмара.
Нападенията станали все по-чести и ужасни.
Бабата и момичето започнали да таят все по-голяма омраза към останалите.
Един ден, момичето отишло на училищен лагер за една седмица.
По време на лагера, тя имала ужасно предчувствие и кошмари.
Къщата била необичайно тиха.
Търсила баба си навсякъде,
докато не отишла до стаята й.
Намерила я там. Лежейки мъртва на пода.
Котката стояла върху тялото й.
Изяла по-голямата част от нейното лице.
По-късно, по време на полицейското разследване,
те установили, че бабата била убита с тухла по главата.
Момичето било изпратено в сиропиталище,
където с годините прекарани там
трупала все повече и повече ярост и омраза.
Докато най-накрая пораснала и напуснала сиропиталището.
Първото, което направила било да се върне в къщата на баба си.
После взела книга от библиотеката.
Колекция от истории на ужасите,
наречена - "Играта на 100-те свещи."
След това убедила децата на съседите
да играят играта в същата къща.
Сега...
... е време да пожънете плода на нейния гняв.
Джеймс! Джеймс!
Джеймс? Там ли си?
Алекс?
Къде сте?
Джеймс?
Алекс?
Превод и субтитри: kini