Струва ме се, че съм в противоречие с целия свят.
Защо?
Ние с Грейс се караме. - Не може да контролираш всичко.
Клои е извън контрол. Обвинява ме… навярно във всички грехове.
Не съм искала, да съм твоя дъщеря и със сигурност, не съм искала силите ти.
Брандън, уби Блакстар… или негово копие... и му се струва, че е прав.
78% от страната са съгласни с него.
Цели 78% от страната, вярват, че кодексът, по който живея...
е безсмислен.
Ето... Мисля, че го обясних?
Тоест, имаш отношения със статистиката?
Ти описа конфликта с тримата най-важни хора в живота ти,
но повече те вълнуват процентите.
Защо тези числа, толкова значат за теб, Шелдън?
Какъв е смисълът от добрите дела, ако никой не вижда в тях добро?
Помниш ли как, идеята за добрите дела стана толкова важна за теб?
Виж,
скоро след смъртта на баща ми, седях на пода в спалнята му с бутилка уиски.
През '29, след финансовия крах? - Да, именно.
От къде взе уискито? - Какво значение има?
Е, нали си добро момче. Сухият режим в САЩ е бил до '33 година.
Продължавай.
Стоях там на пода с уискито и статията, която написа Грейс…
Пийвах по глътка след всеки абзац. Баща ми беше на творил неща, за които не знаех.
Реших там и тогава, че ако не мога да заглуша болката от предателството…
Сам ще поема по друг път и ще изкупя греховете на баща си.
Като бъда всичко, което той не беше.
Правейки добро.
С майка решихме, че балната зала е перфектна.
Аз казах, "Взимаме я."
И тогава в стената се отвори врата.
От там излезе малък човек с голяма шапка
и поиска $500 в брой предплата, сякаш не е чувал, че страната е в депресия.
Попитах, защо и той каза, "За пиячка. Не искате суха сватба, нали?"
Излиза, че Фермонт се движи от мафията!
Кръгове и кръгове…
Какво? - Извинявай, Джейн.
Вече си у дома. Само това е важно.
Някой близък ли е?
Шелдън?
Винаги е някой близък. - Значи, забравяме за Фермонт?
Такова прекрасно място е. Мириам беше права.
Чуваш ли това? Звъненето?
Може да успееш да го разубедиш. - Не мога. Имам среща с управата.
Вземи си почивен ден.
Знаеш от къде да започнеш. - Двадесет и осем.
Знаеш къде да отидеш.
Тридесет и четири. Чакат те. Четиридесет и седем.
Шелдън, времето изтича!
Шестнадесет. - Шел?
Намери ни. - Шелдън!
Ние чакаме. Чакаме.
Часовника на татко?
Клиничен координатор 5465.
Ти взе нещо, което не е твое.
И какво ще направиш, задник?
Какво се е случило? Пак ли се развали трактора?
Не. Исках да си поизцапам ръцете.
Къде беше? - Вулкан изригна в Нуса Тенгара.
Отведох жителите и насочих лавата към океана.
Направих снимки. Искаш ли да ги видиш?
Да, с удоволствие. Само да приключа тук.
Защо не извикам, Брандън да помогне? - Няма го тук.
На патрул ли е? - Пратих го в съюза за аутопсията.
Наистина ли?
Трябва да го види, Грейс.
Ами, Шелдън, всъщност не можеш да решаваш всичко това сам.
Теб те нямаше. - Това са глупости.
Нека разбере, че за всяка постъпка има последствия.
Това не е урок. Това е наказание. - Откога едното изключва другото?
Шелдън, той вече знае, че е направил грешка, и че те е подвел.
Теб, великия Утопиан.
Не разбирам, как натриването на носа му ще помогне.
Той не е кутре. Трябва да се научи на отговорност.
Той не е просто наш син. - Да. Той още е и жив човек.
Понякога... просто…
Мисля забравяш, че това не са взаимно изключващи неща.
Чакаме този задник почти час.
Да. Той винаги закъснява. Затова пък, се появява ефектно.
Държиш ли се?
Омръзна ми всички да ме питат това. Добре съм.
Тонът ти говори обратното.
Продължавам да мисля за боя… отново и отново и всеки път става все по-неясен.
Какво би направил ти, чичо Уолт?
Аз не съм толкова силен, като теб или баща ти. Никой не е
Това не е отговор.
Аз честно... не знам какво да кажа.
Знам само, че сме тук, заради твоето решение.
Нищо не може да промени това.
Казах ти.
Брандън! Не съм те виждал, откакто беше малчуган!
Г-н Уолф. - Барнабас, моля те.
Ние сме като семейство. Ако майка ти не беше сглупила, сега щеше да ми викаш тате.
Може ли да не си задник за малко? Имаме работа, Барнабас.
Мога да превърна дрехите ти в пара, Уолтър.
И всички да видят жалкото ти телце.
Привет, милички!
Моля те, не ставай.
Фиц, можем да започваме.
Бронята е идентична с тази на Блакстар.
Създава единна цяла тъкан, невъзможно е да я премахнем, без да разрушим...
Да, да. Това е много трудно и не е по силите ви.
Всички да се отдръпнат на далеч,
ако искате репродуктивните ви органи да са здрави.
Ще разкъсаш тъканта. - По-добре замълчи.
Много по-сложно е от това да бъдеш лампа.
Дебелото черво, 7,200 грама. Боже! Грамаден е.
Сега ли разбра?
Помогни ми с черния дроб.
Изчакай от вън. - Добре съм.
Ако ще ти прилошава, стой далеч от мен. Не понасям органична материя.
Това палто е от италиански кашмир.
Чакайте. Тук има нещо.
Какво по дяволите е това?
Барнабас? - Един момент.
Това е интересно.
Това е нещо различно.
Просто ни кажи, какво гледаме. - Секунда.
Има нещо друго. Има нещо вътре.
Г-н Сампсън? - Да.
Той ви очаква в апартамента, сър
Благодаря, Кътберт.
Беше прав, Джордж. Фермата е истинска. Това беше написано на масата в мазето.
Дължина и ширина.
В атлантическия океан е. Там има нещо, Джордж.
Състоянието ми е свързано с това.
Семейството на фермера, седяха около стара маса.
И когато ги видях.... - Какво правеха там?
Какво?
Семейството, каза, че са били в мазето.
Какво правеха там…?
Ами те... Фермера ги беше застрелял преди да отида там. И после…
Той се застреля пред очите ми.
Това е истина, Джордж. Не съм луд.
Нещо... Не знам...
ме зове и всички нас.
Всички нас? - Да.
Загиналото семейство на фермера, внезапно изчезна.
И вместо тях, на масата стояха... Уолт,
хлапето от завода,
репортерката от… която написа статията за татко.
Имаше двама други, които не разпознах. Единия от тях, може би е капитан на кораб.
Другия, не знам... не знам. Джордж и ти беше там.
И бяхме мъртви? - Не.
Но седяхме на същите места, като мъртъвците.
Знам, как звучи... - Не съм уверен, че знаеш, Шел.
Виденията, рисунките, всичко което видях,
мисля, че е част от пъзел, някакво изпитание.
Отговорите се намират тук.
Какво може да има там, по средата на океана?
Не знам, Джордж, но е нещо специално, нещо, което ще промени света.
Усещам го.
Ще ми помогнеш ли?
От колко време сме приятели?
Навярно, цял живот.
Какво би направил ти, ако аз бях дошъл с такава история?
Щях да искам да ти повярвам, защото си ми приятел и си ми скъп.
Ето ти и отговора.
Разкажи ми за съня ти. Винаги ли е същия?
В общи линии, да.
Попадам на покрива…
сякаш съм се изгубил и случайно съм там.
И го виждам…
в дрипи, сякаш не знае, от къде ще дойде следващата храна.
Обръща се и ме поглежда…
И…
в очите му виждам, как не ме разпознава…
Аз казвам, "Татко, аз съм, Шелдън."
Но е безполезно. Казвам пак. "Татко, аз съм. Шелдън е."
Тогава той се обръща и скача от сградата.
Не! Не го прави, татко!
Опитваш ли се да го спреш?
Да.
Всеки път.
Но, винаги не успявам.
Родителите, не трябва да изоставят децата си по собствена воля.
Това е против природните закони.
Ако изоставят децата си, разума го обяснява така,
в нещо съм виновен, и заслужавам това,
не успях да спася родителя си.
Поне сега по-добре разбираме твоята привързаност към кодекса.
Това живее в теб, по редица причини.
Разбира се, помага ти да бъдеш добър.
Също е практично, защото снижава смъртта и загубите в твоя живот.
Но професията ти има печален недостатък,
в даден момент, противниците ти, могат да те убият.
Всички сме съгласни с това, нали?
О, да, Джак. Определено.
Добре.
Само че, в армията или полицията и други подобни, например
човек може да убива при самозащита или за да предпази другите.
Да.
Но членовете на твоя Съюз на правосъдието,
когато видят пред себе си подобна заплаха...
винаги си спомнят за кодекса,
и едновременно си спомнят за теб.
Не оставяме, гневът да ни контролира.
Излиза, че съм голям нарцисист? Това ли искаш да кажеш?
Не. Надяваш се да останеш жив в паметта на хората, които обичаш,
не както се получи с баща ти.
Абсолютно еднакви са. Напълно идентични.
Как е възможно това?
Аз чета мисли. Ти изстрелваш огън от очите си. Всичко е възможно.
И това го има.
А това нещо?
Как е влязла в него?
Нямам идея.
Но съдейки по конструкцията, състава, дизайна…
На тази планета, само един може да направи това. Джордж.
Скайфокс.
Защо, Джордж ще иска да ни убие, след толкова години?
И защо да крие това нещо, вътре в копие на Блакстар?
Нищо не разбирам.
Джордж, обичаше такива загадки
и шегите за моя сметка.
Сигурен съм, че отново е решил да ни води за носа.
Не можем и да го попитаме. Години го търсихме без резултат.
Може би има някой, който може да помогне.
Тук ли е всичко?
Трябва да говорим.
Айова.
В къщи.
Казах, че трябва да говорим.
За баща ти
Тук са само мъже. Къде е момичето?
Тук трябва да е някъде. Не знам.
Извинете. Търсим Грейс Кенеди. Дали сте я виждали?
Знам, как мирише лайното, Лари! Не ми го размахвай под носа! Това не е букет.
Стига, Грейс, Бъди разумна. - "Стига, Грейс."
Заври си го отзад, Лари и продължи, докато лайното ти не влезе в мозъка,
там има място за още много!
Какво си се оцъклил, борсук?
Супер. Дошли сте да ме съдите за всичко, което имам. Взимайте, това е.
Не. Не сме тук за това, г-це Кенеди.
Грейс. Защо са тези формалности. Особено след скандала.
Съжалявам за начина, по който се държах последния път.
Не знаех тези неща за баща ми и...
И аз на ваше място, щях да се държа така. Но доста по-грубо.
Той ням ли е, или говори?
Това е... - Да, той говори. Джордж Хъчънс.
Наистина ли? Виждала съм ви в светските хроники.
В смокинг сте по-красив. - Харесвам я.
Е, наслаждавайте се, момчета, защото напускам.
Почакай. Напускаш?
Това е едната версия. Другата е: трудните времена, не са само за капиталисти
трябвало да съкратят един човек. Мен. Защото нося пола
и не съм мухльо с клатушкаш се пенис.
Спорно.
Къде ми е чашата? - Г-це Кенеди, ако ни отделите момент...
Къде ми е чашата? - Искам да ви предложа...
Тя се качи на масата. - Добре. Кой ми взе чашата?
O, Изи.
Убеден ли си за това? - Да. Тя беше в мазето...
Да си стои там. Поне няма да ти глозга краката.
Вие двамата просто си стоите или имате работа?
Искам да ви предложа работа.
На мен? - Имах същата реакция.
Организирам експедиция и бих желал да дойдете, за да записвате ставащото.
Експедиция за къде? - Какво значение има?
Безработицата прехвърли 20 процента.
Дори и да започнете в друг вестник, хубавите задачи не са за госпожички.
Елате с нас, ще ви се плати плюс морски приключения.
Ще дадете на Лари да се разбере!
Ако говорехте още по-бързо, езикът ви щеше да падне на пода.
Защо аз?
Сложно е. - Опрости го.
Имах видение... - За по-добро бъдеще.
За вас, за страната, за всички.
Точно така. - Да.
Е, какво решихте? Ще останете тук с вашата чаша
или ще покажете на тези мъже, какво може момиче като вас?
Здравей.
Донесох ти сандвич.
Благодаря. Не съм гладен.
Сигурен ли си? - Добре съм.
Защо си още тук?
Замислих се…
Какво би било, ако това там беше татко
или чичо Уолт
или ти.
Нима щеше да е по-добре?
Ами…
не би било.
Не, за нас нямаше да по-добре.
Грейс!
Надявах се да се срещнем.
Здравей, Барнабас.
Прекрасна си, както винаги.
Въпреки че... Винаги съм те харесвал в червено.
Барнабас…
Късметлия си, че харесвам червено.
Е, вече приключихме. Съюзът, ти благодари за съдействието.
Миля, че знаеш къде е изходът. - Всъщност, Уолт ме покани да остана.
Така ли?
Има възможност да вляза в съзнанието на Блакстар, да поровя из спомените му.
Как? Той е мъртъв.
Ще пробваме да съживим част от хипокампуса и кортекса.
Ако Барнабас може да поправи засегнатите зони.
Превод: Трябвам ви.
Гледаше ни така, сякаш сме нищо.
Това нормално ли е?
Е, ще намерим нещо. Но ще отнеме време.
Времето няма да смени цвета на кожата на управляващите.
Достатъчно. Благодаря.
Какво правите тук, по дяволите? - Те са гости Фиц! Не се забравяй.
Всичко е наред г-жо Смол. - Само не така в моя дом.
Бърди, били ни дала минута, моля?
Ще направя още чай.
Внимавайте с обноските и двамата.
Момчето е право. Какво по дяволите правите тук?
Намерихте ли си работа? - Щяхме ли да сме тук иначе?
Добре, нека се успокоим. - Не те познавам.
Ако искаш да се успокояваш, прави го от вън.
Не става въпрос за мен, а за вашия син.
За мен? - Загазил ли е?
Не. Не е загазил. Говоря за възможност.
Искам да си част от това, Фиц. - Част от какво?
Експедиция. Ще наемем кораб и екипаж в Мароко.
Мароко? - Просто ни чуй.
Не знам нищо за океана и не ми трябват услуги, г-н Сампсън.
Слушай. Ти ще ми направиш услуга.
Трябват ми хора, на които мога да разчитам.
И на къде ще поемете, след Мароко?
Не можем да ви кажем това. - Защо не?
Не искаме някой да стигне преди нас.
Никъде няма да ходя.
Ще ти платя. За половин година. Както на завода.
Да. Освен това, каквото намерим, ще делим по равно.
Да, делим по равно.
Опасно ли е?
Не. - Може би. Не. Е, може би.
Малко.
Намерим ли, каквото търсим, ще отворим пак завода и ще върнем баща ти и всички
Какво ще кажеш? Шанс веднъж в живота. Ела с нас.
Решавай.
Семейството ми има нужда от мен тук. Знаете къде е вратата.
Не. Фиц, ти не разбираш. - Не мисля, че... Не.
Чухте момчето. - Добре. Шел…
Това е шанс веднъж в живота... - Добре. Хайде, Шел.
Просто се разкарайте от тук! - Хайде. Да тръгваме.
Да дойде тук, след всичко, което ни причини.
Да. Куражлия е да дойде тук и да ти предложи такава възможност.
Но, ти сам ги изрита от тук?
Да не показваме мръсното си бельо пред хората.
И всеки, който влиза през тази врата е гост, както каза майка ти.
Искаш да се върна при човека, който ни ограби?
Баща му ни ограби.
А синът му, се опитва да оправи нещата.
Не мога да повярвам, че искаш това. - Искам, да си помислиш, синко
Сега умът ти е натоварен с гняв.
Искам да помислиш, както аз и майка ти сме те учили.
Тук няма нищо за теб, синко.
Няма работа. Няма... - Ти каза, че ще намерим нещо.
Какво друго да ти кажа? Едва се справяхме, когато страната беше наред,
сега, чернокожия може да се надява само
на ритник в зъбите, за това, че иска честно да работи.
Трябва да се върнем. Трябва да му кажем истината.
Мислиш ли, че това ще помогне? Ще ни пратят в лудницата.
Той ни трябва, Джордж.
Ако е трябвало да дойде, ще дойде. Иначе, какъв е смисълът?
Ще дойда.
Но искам парите предварително. - Добре.
За родителите ми, ако нещо лошо се случи. - Всичко ще е наред, Фиц. Обещавам.
Всичко, предварително.
Е, удивен съм.
Може би, ти не си откачил напълно.
Добре.
Благодаря, г-жо.
И така…
Не съм виждал баща ми от 12 годишен.
Сигурен ли си? - Да.
Повярвай ми. - Да ти повярвам?
Защо да го правя? Ти не си най-примерения гражданин.
Той замина, преди да се науча да си бърша задника.
Не знам, какво мислиш за това,
но ние не общуваме.
Той изостави не само теб.
Бяхме приятели.
Повече от това. Бяхме семейство.
Не мислех, че някога ще ни предаде.
А майка ми казва, че вие сте го предали.
Така ли?
Е, всички виждаме света, както желаем...
Аз го виждам, както е.
Трябва да говоря с него, преди нещата да излязат извън контрол.
Вече ти казах, не знам къде е.
Дали? Може би това нещо знае.
Мислиш, че не съм се сетил за това ли?
Угоди ми.
Заведи ни при татко.
Няма го тук, нали? - Казах ти.
Това, какво е? Шега? - Да, голяма.
Всеки път, когато кажа, да ме заведе при татко, се озовавам в стриптийз клуб.
Изглежда е мислел това за супер преебавка.
Внимавай с езика, синко. - Не съм ти син.
И не съм проклетия си баща.
Не веднъж съм ти прощавал, от уважение към баща ти.
Ако се свърже с теб, кажи ми.
Имах нужда от теб, Шел, тук…
с мен…за да могат…
За да ме разберат.
А какво правиш ти? Джиткаш с приятелчето ти.
Трябва да разбереш... - Свърши.
Ти не дойде. И те гласуваха.
Ще разпродадат компанията на безценица.
Ще сме късметлии, ако запазим къщата.
Няма значение.
Шел... - Компанията, борда, нямат значение.
Би ли ни оставил за малко? - Да.
Моля те. - Ще съм от вън.
Уолт, знам, че си разочарован от мен.
Но искам да ме изслушаш за момент.
Добре. Говори.
Аз... имах епизод. В Канзас.
Но там видях нещо.
Видях координати, водещи по средата на атлантика.
Координати? - Да.
На какво?
Не знам. Но там има нещо.
Нещо, което ще промени животите ни.
Ще ги измени? - Да.
Искам да дойдеш с мен. Моля те, аз...
Нуждая се от теб.
Какво е усещането, когато ти потрябва брат?
Ти не ме слушаш.
Поисках само едно нещо от теб, Шел. Да бъдеш тук днес.
Трябваше ми... - Няма значение!
Нищо от това няма значение.
За мен има.
Сигурен ли си, че нямаш сили?
Ще имам синини на сутринта, за да го докажа.
Съжалявам.
Баща ти се отби при мен днес.
Мамка му.
Какво правиш?
Винаги така се започва.
Приятелски разговор и после лека по-лека, той обръща нещата
и ти разбираш, че не си заслужава.
Не идва да ме види, заради теб.
Така ли?
Дори, не мисля, че знае за…
Каквото и да е това.
Какво искаше, тогава? - Търсеше баща ми.
И ти, какво му каза?
Истината.
Предимно.
И просто да знаеш, не се страхувам от баща ти.
Шелдън ми предаде, какво си му казал.
Той е много огорчен.
Имаше нужда да го чуе…
От някой, на който не му е безразлично.
На мен, не ми е безразлично.
Нещо не си личи, ако трябва да съм честен.
Решихме да си играем на честност?
Давай.
Невъзможно е да се обича човек, ако завистта замъглява очите.
Той е болен, Джордж.
А ти… подхранваш илюзиите му,
за теб това е развлечение.
Фирмата Сампсън се срина в момента, когато баща ти скочи от покрива.
Какво? - Отричането на това е твоята илюзия.
А какво знаеш ти за спасяване на бизнес?
Цялото ти състояние е наследено от баща ти.
Арогантно малко лай...
Не става въпрос за спасяването на завода. Себе си трябва да спасиш!
Шелдън, се опитва да стори същото по негов си начин.
Значи му вярваш?
На неговите видения.
Наистина ли вярваш, че има нещо по средата на океана?
Нямам представа.
Знам само че, той се нуждае от това.
Нуждае се от това пътуване, за да се излекува.
И може би не е единственият.
Чакай малко. Искаш да отида, къде?
Мароко. Там ще намерим кораб.
И... Уолт се съгласи?
В началото не. Мислех, че всичко ще се провали…
Но Джордж го убеди някак си.
Не знам, какво щях да правя без Джордж.
Шелдън, спри.
Ти каза, че всичко ще се оправи.
Каза, че вече си здрав. - Здрав съм.
Така е. Това е реално... всичко.
Ти, видя ли ме…
В своите видения?
Ами… - Бях ли там?
Не, Джейн.
Какво си помисли, когато Джейн си тръгна? Как си го обясни?
Че това беше наказание, заради несъвършенството ми.
Но тя е мислила другояче? - Добре, разбирам.
Кодексът е символ на добрия човек, но не можем да спрем загубите и трагедиите.
Не съм наивен.
Но…?
Но светът не беше толкова жесток преди.
Преди даваше на децата си всичко необходимо и те щяха да бъдат добри.
Защитавайки страната си, ти ставаш герой.
Светът винаги е бил в хаос и лайна, приятелю. Твоята вяра ти даваше надежда.
"Ако съм добър, няма да се случи нищо лошо, на мен и хората, които обичам."
Създал си това умопостроение много отдавна, за да се предпазиш от реалността.
Но реалността има система и тя побеждава, въпреки нашите усилия и старания.
Какво искаш да кажеш? Че няма разлика между добро и зло?
Че моралът е някакво интелектуално упражнение?
Не.
Аз считам, че живееш в собствен особен свят,
в който има само черно и бяло, добро и зло.
И той почти винаги те е защитавал.
Но…?
Но той не пуска в себе си реалния свят
и болшинството хора, които живеят там.
Той е лишен от оттенъци на сивото.
Е, ще се наложи да продължим нашата беседа след седмица.
Добре.
Благодаря, Джак.
Понякога ми се струва, че мога да говоря само с теб.
Не е ли интересно, как идваш за съвет при човека,
който се опита да те убие преди 20 години
Престъпният гений Дж. Хобс в Супермакс.
Ако трябва да съм честен, Джак, никой друг не ме разбира.
Е, винаги знаеш, къде да ме намериш.
Превод: Lomion