АШЕТ ПРЕМИЕР ПРЕДСТАВЯ
ПАРТИЗАНИТЕ wtf 2009 subs.unacs.bg
ПРЕВОД: СТАНИМИР ЗВЕЗДОВ (STANIMIR 2)
ЕКС-АН-ПРОВАНС, ЮЛИ, 1832 г.
Карла!
Анджело!
Не може да е отишъл далеч!
Бягай! Какво чакаш? Бързо!
Бог да е с теб!
Бягай!
ЖУЛИЕТ БИНОШ
ОЛИВИЕ МАРТИНЕС
Във филма
ХУСАР НА ПОКРИВА
По романа на Жан Жионо.
СЦЕНАРИСТИ: ЖАН-ПОЛ РАПНО, НИНА КОМПАНИЕЗ, ЖАН-КЛОД КАРИЕР
УЧАСТВАТ ОЩЕ: ПИЕР АРДИТИ
ФРАНСОА КЛУЗЕ
ЖАН ЯН
КЛАУДИО АМЕНДОЛА ИЗАБЕЛ КАРЕ
КАРЛО ЧЕКИ ЖЕРАР ДАПАРДИЙО
ОПЕРАТОР: ТИЕРИ АРБОГАСТ
КОМПОЗИТОР: ЖАН-КЛОД ПЕТИ
РЕЖИСЬОР: ЖАН-ПОЛ РАПНО
Обзалагам се, че ще стигна първи! - Не, аз!
За къде препускате така? Дай го!
Там ви очакват!
Г-не, нямаме свободни стаи! - След час ще си замина!
Конят ви трябва да отдъхне!
Налейте виното в поилката! - Сестра ми е болна!
Правете каквото ви казвам!
Защо бият камбаните? - Заради доктора.
Тръгна си преди 5 минути! Сигурно водата е отровена.
Далече ли е Маноск? - На един ден път.
Няма да успеете да стигнете, тази нощ!
И на вас ли ви е зле?
Марсиал!
- Идвам!
Студено ми е! - Долу има греяно вино.
Да донеса ли? - Не!
Казват, че помага! - Студено ми е!
Въпреки всичко ще отида за вино! - Не!
Ще отида набързо! - Не!
Скъпа майко,
вие винаги сте искала от мен, да живея безразсъдно!
Но сега можете, да се гордеете с мен!
Отново съм на път!
Напуснах Екс. Не ми пишете там.
Австрийските шпиони са във Франция и надушиха следите ни!
Всички италиански патриоти, намиращи се във Франция,
са в опасност. Трябва да ги открия, и да им занеса нарежданията!
Отивам в град Маноск.
Там живеят много от нашите приятели в изгнание!
Първият удар ще засегне тях!
Надявам се да намеря посланика, на когото да предам писмото си.
Все още ли се намирате в Торино?
Италия ми се струва, толкова далечна.
И има толкова много препятствия, които ни разделят.
Маджонари!
Търся те от сутринта!
В Екс хванаха Джакомо! На крачка бяха да хванат и мен!
Да вървим!
Маджонари!
Не и ти, Паоло!
Не и ти!
Маджонари, къде си?
Тук съм!
Отново бягство!
Кога ли ще мога да вляза в бой и да покажа на какво съм способен?
Научихте ме как да живея и аз съм ви благодарен за това.
Вие винаги бдите, над мен!
Сякаш мога да освободя Италия сам самичък,
за да ви зарадвам истински, и да ви открия отново.
Легнете на земята!
Оставете ме! - Лежете!
Усещате ли краката си студени? - Оставете ме!
Пребледнял сте! Дайте да ви видя очите!
Усещате ли пръстите ми? - Престанете!
Изпийте това!
Какво е? - Не се страхувайте, лекар съм!
Благодарение на това се държа вече три дена!
Бяхте ли в селото? - Да.
Има ли болни? - Само трупове!
Докосвал ли сте ги? - Не, избягах.
Стойте тук, ще проверя!
Казвам ви, там са само мъртъвци!
Някои се укриват. Открих един, скрит в гълъбарник. Винаги едно и също!
Какво е едно и също?
Какво става? - Холера! Азиатска холера!
Вие какво, от луната ли падате? Целият окръг е обхванат от холера!
Не се съпротивлявай. Ще видиш, че ще ти стане по-добре.
Не ме ли познахте? Ще ви излекувам.
Да ви помогна ли? - Не, дръпнете се настрана!
Какво трябва да правя? - Дръжте го.
Дръжте здраво. Господи, шишето почти се изпразни.
Колко бързо си отиват?
Трябва да се разтрива, докато кръвообръщението се върне!
По-силно, моля ви!
Всички ли познавате? - Това е моята долина.
Идвах през зимата и лятото, а сега ги изгубих всичките.
Трябва да отида до Ла Гардиол! Тук нямам повече работа!
Трябва да вървя!
Вървя и всичко се повтаря!
Какво проклятие!
Пуснете животните, иначе ще умрат от глад!
Искате ли?
Няма да откажа! Защо не, след всичко?
Никога не съм пушил, но сега...
Пушите като богаташ!
С какво се занимавате? - Полковник съм!
Полковник на хусарите!
Но не тук, а в Италия!
Били ли сте на война?
Не бе необходимо. Майка ми закупи званието ми!
Майка ви е великодушна!
Както и да е, сега съм никой вече!
Изгнаник?
Да, изгнаник!
В Торино съм осъден на смърт.
Горката Италия!
Австрия я държи като на каишка!
Пътната чанта!
Не ме докосвайте! Отдръпнете се!
Не ме докосвайте! - Замълчете!
Пийте!
Кой плаче там?
Трябва ли ви помощ?
Не се страхувайте.
Кажете, къде сте?
Тук сме, г-не.
От Анкарну ли сте? - Не.
Това е добре! В замъка живеят ужасни хора!
Ходят на лов за хора и ги държат затворени в избата!
Какво ще правите? - Не зная къде да идем!
Г-н Дьо Шарбон трябва да ни чака в Арбиньоск!
Това са неговите деца! Но там всички са болни.
И реших да се върнем в Маноск!
Неудобно ми е да ви моля за помощ!
Ще се върнете ли в родината си? - Надявам се.
За да се сражавате ли? - Разбира се!
Да прогоним австрийците! - Нима?
Когато ви видях на пътя, яхнал коня си,
а зад вас полюшващите се пламъци,
си спомних за, "Бесният Роланд"!
Чели ли сте този роман? - В Италия го четяхме в училище!
Когато Роланд се разбеснял, отскубнал дъбовете с корените им!
Да, така е в книгата!
Целият ми живот, премина с книгите.
Те се превърнаха в мой живот, заменяйки истинския!
Г-н Дьо Шарбон ме нае,
за да възпитам децата му, да обичат книгите!
Винаги нося с мен, пълна чанта с книги!
Камий! Едмон!
Събудете се! Това е Маноск!
Къде отивате? - У дома!
Спрете, градът е затворен!
Колко трябва да останем тук? - Три-четири дни.
Докато не се убедим, че сте здрави.
Аз съм виновна. Без нас, щяхте да сте вече далеч!
По-добре, че останах с вас!
Нищо ли не искате? - Не, не!
Ако си промените решението, приемам поръчки.
А какво предлагате? - Какво желаеш?
Печена кокошка. - Защо не?
Две печени кокошки, сирене и кутия пури!
Имаме си свои правила!
Тук не трябва да попада никой!
Това искат и децата, нали? - Да.
Никакви кокошки зад тези стени!
Ще ги изядем на улицата! - Дайте пари!
Колко? - 30 франка, авансово!
И аз имам семейство, което трябва да храня!
Не се съгласявайте, това е грабеж!
Не обичам да споря!
Извикайте доктор! - Не го дочакахте!
Офейка на разсъмване с цялата си покъщнина!
А парите?
Трябва да я преместим оттук, някъде на слънце!
Кой ще ми помогне?
Отнеси я по-надалеч!
Направете път!
Трябва ми спирт! - Г-це Ласон!
Донесете бутилката си! - Защо?
Бързо!
Лицето и се озарило в усмивка!
Тя държала в ръцете си средството,
което да пробуди любов в Тристан и навеки да го свърже с Изолда!
Тя му подала бокала.
Тристан казал, че това вино било подарък от крал Марк.
И пресушил бокала, до последната капка.
А по-нататък?
Трябва да унищожат причината, разпространяваща заразата!
Какво правят?
Трябва да се махнем оттук!
Стражата пази пред вратата, ден и нощ!
С тях ще се заема аз, докато те избягат!
На къде ще бягате? - По-далеч оттук!
Колкото се може по-бързо! - А децата и вещите?
Не може да ги оставите.
Това е за вас.
Трябва да се измъкнете оттук вдругиден.
Ако останем живи.
Не искате ли? - Не, благодаря.
Отдръпнете се!
Къде са останалите? - Кои?
Тези, които са били с него. - Намерихме само него!
Познавате ли го?
А коня ви? - Оставих го!
Бързо влезте, че тук мирише лошо.
Говори се за такива неща, които дори не сме и виждали!
Затворете вратата! - Маргьорит!
Господинът търси един свой приятел италианец.
От Пиемонт е, работи като обущар. - Знам го.
Има дюкянче на улица Арно.
Джузепе. Това е на другия край на града!
Ще го намеря, благодаря.
Довиждане, г-це. - Довиждане, г-не.
Пазете се!
Господине!
Вземете тази книга. Това е историята на Рено и Ермид.
Ще ми я върнете после. - Но...
Накрая, когато той поел пътуването си към Йерусалим,
тя му казала добри думи.
Отровителят!
Хванете го!
Какво щеше да сложиш във водата? Сигурно отрова!
Криеше го в чантата!
Оставете го!
Разпръснете се! А ти ставай! - Дайте го на нас!
На бесилката! Убиец!
Кой ти плати? Правителството ли? За да кажеш, че е холера!
Искал е да погуби работниците!
Погледни ме в очите! Изгубих цялото си семейство!
Ти си мъртвец, хубавецо! - Вижте му ботушите! Благородник!
Леон! Намери ли документа?
Бях го оставил тук и не съм го пипал! Някой го е преместил.
На вас говоря?
Още един, г-н комисар! - Оставете го!
Какво става? - Не мога да го намеря!
Господи, каква бъркотия!
Пишат доноси един против друг!
Дори и от едно семейство! Какъв позор!
Обвиняват свещениците, евреите!
Холерата е страшно бедствие, но това е далеч по-ужасно!
Аз... - Знам, отровителят на фонтана!
Вие сте третият от вчера!
Това им отвлича вниманието!
Те ще ви обесят! А след това ще разорят града!
Загубили са, човешкия си облик!
Какво правите в този обезумял град?
Дойдох при един приятел!
И при вас съществува още приятелство?
Господи, колко е студено!
Никога по-това време не е било толкова студено!
Какво значи това?
Всичко трябва да се изгори!
Късно е вече! Желая ви късмет!
Джузепе!
Ето го!
А тези там откъде се появиха?!
Там е, виждам го!
Още съм жив!
Дай това!
Ти си смела котка!
Приличаш по това на майка ми!
Дали можеш да преминеш Алпите и да и занесеш едно писмо?
Сега тя е в Милано.
Ще я намериш лесно. Знаят я в целият град.
Херцогинята, която говори само за революция. Кажи й какво стана!
Да вървим!
Дръжте го!
Убийте го!
Да вървим бързо, момче!
Дали не обичаш напразно хората?
За теб ще е по-добре да страниш и да се пазиш от гневът им!
Погледни австриеца!
Той дойде от Италия за да ме убие!
Дълго пътуване само за да ме убие! А виж го сега! Какво стана с него!
Навярно Господ е решил да сложи край на всичко или само на човечеството!
Какво ще правите вие, котките без нас?
Къде отиваш? Върни се!
Не се страхувайте, няма да ви причиня зло!
А защо трябва да се страхувам?
Всички в града са наплашени!
Вие също ли? - Аз? Въобще.
Тогава защо се криете тук? - Аз, не...Дълго е за обяснение!
Искаха да ме убият!
Прекарах целият ден по-покривите, за да избегна смъртта!
Не съм спал от два дена и влезнах през прозореца,
за да се скрия от дъжда.
Знам, чух за това! - Съжалявам, че ви събудих!
Трябва да сте гладен! - Жаден съм!
Бях слязла за храна. Елате. - Не, почакайте!
Не изглеждам прилично. Ще ги уплаша.
Кой? В къщата няма никой.
Не искам да се натрапвам. - Не се натрапвате. Вие сте мой гост.
Наистина съжалявам. Изглеждам като престъпник!
Много мило от ваша страна, че ме пуснахте в дома си!
Това е дома на лелите ми.
А те... - Те заминаха преди 3 дни.
Влезте.
Оставиха ми само чай, хляб и малко мед!
Това задоволява ли ви? - Разбира се. Прекрасно!
Хлябът е стар. Ще трябва, да го надробите в чашата си.
Защо стоите прав?
Трябва да сте уморен. Седнете.
Тази котка ваша ли е? - Да, искам да кажа не!
Тя ми е за компания. - Счупи чашата.
Ако оживея, лелите ми никога няма да ми простят!
Съжалявам!
Достатъчно! Ще стоиш тук и ще ме чакаш!
Държа се невъзпитано!
Извинете ме, но съм прегладнял! - Престанете да се извинявате!
Съжалявам! - Ще направя още чай!
Не ви ли притеснявам? - Не, изобщо!
Не можете да останете в този град!
Съвсем сама сте и въпреки това, пускате в дома си непознати!
Не сте предпазлива! - Така ли мислите?
Пък и не съм ви пуснала сама, вие сам влезнахте отгоре!
Трябвало е да заминете с лелите си.
Защо не сте заминали?
Защо?
Не съм длъжна да ви отговоря! - Извинете.
Ето пак!
Винаги ли сте толкова въздържан?
Нелепо ли ви изглеждам? - Не.
Напротив, прекрасно е да срещнеш такъв човек, особено в тези времена!
Човекът, който ви е възпитал трябва да се гордее!
Това майка ви ли беше? - Да.
На колко сте години? - 25.
Така си и помислих.
Не смея да ви безпокоя повече!
Какво ви става? - Благодаря за вечерята!
Довиждане, г-жо! - Но какво ви казах?
Не обичам, когато някой ми се подиграва!
Аз не ви се подигравах. Толкова сте чувствителен.
Такъв съм!
Моля ви, не си отивайте!
Останете още малко!
И мен също ме е страх!
Добре се прикривахте! - Благодаря.
Не се безпокойте, сега ще го намеря!
Миналата година направихме сливов ликьор!
Скрили са го някъде! Милите ми лели ме побъркват!
Госпожо!
Анджело!
Джузепе!
Ах ти, дяволе!
Скъпа майко.
Не знам дали ще ви намери това писмо.
Тук няма много пощальони.
Пътищата и пристанищата са затворени!
Тук върлува холера, както може би знаете.
Моля се на Бога тя да не достигне до Италия!
Опълчих се на епидемията и стигнах до Маноск. Там открих братята си изгнаници.
Но един от нашите ни предаде.
Човек, който считах за приятел.
Другар от детските ми години.
Той ни издаде на Тайната полиция!
Маджонари! Да, Паоло!
Помните ли лятото в Бренто, когато той ни донесе ягоди тогава!
Същият ни предаде сега!
Видях как епидемията покосява всички безразборно!
Могат да загинат всички, и приятели, и врагове.
Австрийските агенти вече почти всичките са мъртви.
Какъв е смисълът от всичко това? Можете ли да ми кажете?
Дали има някакъв скрит смисъл, който ми убягва?
Или е Божие наказание? Но за какви грехове?
Не бях подготвен за тези изпитания!
Старая се да се държа достойно, но това не винаги е лесно!
Опитвам се да се променя, за да бъда подготвен повече за живота!
Ставай! Върви! - Не мога повече!
Върви ти казвам!
За какво, Франс? Безсмислено е!
Всички умряха и ние ще умрем! - Млъквай!
Мразя тази страна, искам да се прибера у дома!
Какво правиш? - Взимам си моето!
Ах ти, гадино!
Нищожество! Сега ще видиш!
Умри!
Ще заминаваш? Къде смяташ да отидеш?
Цялата област е отцепена, не можеш да се измъкнеш!
Трябва да има начин! - Но там е армията!
Има постове и правят проверки!
Трябва ми хубав кон и ще се измъкна!
Може би!
А къде ще отидеш? - Искам да се върна в Италия, Джузепе!
В Италия?
Ще те хванат, докато пресичаш границата!
Така да е, тогава ще се бия!
А ако загина, то поне ще бъде за нещо!
А тук всички ще умрем за едното нищо!
Намери ми кон, Джузепе!
След два часа заминавам за Италия! Реших го тази вечер!
Първо ще отида в Милано.
За да предам парите на нашите приятели,
събрани тук за общото ни дело!
Джузепе трябваше да отиде в Марсилия,
а оттам на кораб и към Генуа!
Сега това е невъзможно, епидемията провали плановете ни.
А братята ни в Милано се нуждаят от парите, така необходими за нашата борба!
Вие винаги сте ми казвала, че революцията изисква пари.
Милано...
Дали ще ви намеря там или вече сте се върнала в Торино?
Чудя се кой ли би ви донесъл това писмо и се надявам да съм аз!
Мога да се досетя, как ще го прочетете,
с присъщите ви нетърпеливи жестове, прелиствайки страниците му.
Виждам тополата, на която ме накарахте да се кача като дете,
за да се науча да преодолявам страха си.
Проходът е блокиран, връщайте се назад!
Маджонари!
Не стойте тук, деца!
Те хванаха баща ми!
Не исках, но ме накараха!
Той умря ли? - Да.
Познавахте ли се? - Да, още от малки!
Не се приближавайте към него, г-жо!
Докоснахте го и те се страхуват! - Виждам.
А вие? - Какво аз?
Вие страхувате ли се от мен?
Дръжте! - Не, г-жо, не!
Ваши приятели ли са? - Не ги познавам!
През цялото време се страхуват и вече не мога да ги търпя!
Тогава защо сте с тях?
Един офицер може да ни даде пропуск.
Няма повече пропуски! Лъжа е.
Ще ви отведат в карантинната зона.
И всички ще умрете там! - А какво ми остава?
Да се лутам из горите, търсейки изход?
Можете да дойдете с мен!
Надолу по реката! - Пробвах, там е затворено!
Колко войници са там? - Десет, може би двайсет.
На коне ли са? - Не.
Нищо, ще се справя!
Трябва да ви намерим кон. - Аз имам.
Горе е! - Значи можем да тръгнем веднага!
Да вървим тогава. Имате ли багаж?
Ще го вземем.
Не ми ли вярвате?
Както желаете!
Исках да ви помогна заради онова, което направихте за мен!
Какво съм направила за вас? - Дадохте ми чай, когато умирах от жажда!
Повече са от вчера. - Не това ме притеснява.
А какво? - Слънцето се скрива.
Какво ли искат? Проверете, Можен.
Останете тук.
Накъде сте тръгнали, ще ви платя! - Няма да плащате за нищо! Връщайте се!
Казаха ми, че пропускът струва 7 франка.
Ти какво, не разбираш ли от дума? - Давам луидор.
Хайде, слизай! - Не стига ли, кажете колко!
Дай на мен! - Нищо не мога да видя.
Винаги гледайте
слънцето да блести в очите на противника!
Помнете го! - Обещавам!
Говорите като военен. - Полковник съм.
Полковник? Нима е възможно да има млади полковници като вас?
В Италия е възможно.
Имате прекрасен кон. - Радвам се, че ви харесва.
Как се казва? - Не знам, откраднах го от Маноск!
Ако искате да стигнете Италия, трябва да вървите от страната на Дине.
Тук се разделяме. Аз ще поема през долината край Систерон.
В Систерон ли отивате? - Не.
А къде? - На север, в Гап.
Но това е далеч. - Не се притеснявайте, знам пътя!
Преминавала съм го вече много пъти.
Благодаря ви. Беше щастие, че ви срещнах.
Иначе не знам какво би станало с мен.
Довиждане.
След мен! Бързо!
Мислите ли, че търсят нас? - Възможно е.
Няма да минем необезпокоявани. Сутринта вдигнахме много шум.
Не преминавайте през долината. Ще ви арестуват.
Трябва да преминете през планината.
Не знам пътя. - Аз ще съм с вас.
Но това не ви е на път! - Ще мина в Италия през Алпите!
Заобикаляте много! - Няма значение.
Но аз не искам да променяте плана си заради мен.
Ще тръгна сама! - Не.
Мислите, че не мога да се справя?
Не мога да ви пусна сама след всичко това.
А ако ви забраня да ме следвате? - Ще го направя въпреки всичко.
Иначе ще ме бъде срам от самия мен.
Така са ме възпитали.
Кажете ми къде отивате?
В Тюс, близо до Гап.
Добре, да вървим.
Не бих искала да служа във вашия полк!
Аз също!
Изглежда този чифлик е изоставен.
В хамбара навярно все още има слама и ще можете да поспите.
Не съм уморена. Да вървим. - Можете да отдъхнете час.
Да се махаме оттук!
Не спите ли? - Не мога да заспя.
Защо не можем да запалим огън?
Студено ли ви е? - Малко.
Кой може да ни види? Толкова сме далеч от всичко останало!
Не е така, познавам войниците. Пуснали са вече разузнавачи.
Аз бих постъпил точно така.
Никакъв огън в следващите три дни!
Какъв дисциплиниран младеж сте!
Баща ви военен ли беше? - Казват, че да.
Какво значи казват? - Не познавам баща си.
Пристигнал в Италия с Бонапарт, с него си и отишъл.
Не знам дори дали е жив. Един Господ знае!
Сложете си тези чорапи. - Аз имам.
Сложете тези върху тях.
Но това ми е достатъчно. - Правете, каквото ви казвам.
Тук въобще не е по-добре, отколкото е там.
Заради блокадата ли? - Не, изобщо.
Холерата не би спряла войниците.
Извинете ме.
Това ваши пари ли са?
Не, повериха ми ги.
Криехте се във Франция, нали? - Да.
Къде живеехте? -В Екс.
Екс.
Прекарах 3 месеца там миналата година.
Тогава бяхте ли там? - Да.
Можело е да се срещнем.
Често ли излизахте? - Не.
Разбирам.
Обичах Екс и имах много приятели там.
Къде ли са сега? На път, както ние с вас
или си седят по домовете, боейки се да се покажат навън?
Това е ужасно.
Чувствам, че всичко, което съм обичала е изчезнало завинаги.
И не мога да забравя този кошмар.
Чувате ли? Някой свири!
Това е от другата страна на долината.
Моцарт, "Немски танц".
Успокойте се.
Всичко свърши.
Извинете.
Чувах го.
Бях заспала, но го чувах, докато се приближаваше.
Беше като глас, който ми говори нежно,
съблазнявайки ме.
И не можех да помръдна,
сякаш бях съгласна на всичко.
Отворих очи
и тогава то скочи върху мен и ме клъвна по главата.
Къде ви клъвна? - Тук.
Да вървим.
Намерихте ли вода? - Да.
Мога да сваря чай. - Не сега, после.
Не помислих за тези птици.
Те не се боят от хората, дори се хранят с тях.
Докоснахте ли я? - Може би малко.
Станете! Дайте си ръцете!
Разтрийте ги.
Стой! Какво правиш? Не се приближавай!
Слушайте. - Слушам ви.
Не е нужно да се тикате толкова в мен.
На къде води този път? - До главния път.
За къде? - За където искате!
Не ви съветвам да отивате там, ще ви заловят драгуните.
А този? - За Монсерви.
И той е опасен. Имаше ескадрон, умряха като отказаха лекарството!
Какво лекарство? - Моето лекарство, искате ли?
Направен е от редки билки! Спасих живота на мнозина!
Продавате ли го? - Нима очаквате да го давам без пари!
3 франка, надявам се, че не е много.
Давах го безплатно, но не помагаше.
Трябваше да платя, за да сработи. Както всичко останало.
Ето го! - Ще го взема и ще прибавя 10 франка!
Отиваме към Гап и търсим безопасен път.
Гап е далеч.
Два луидора. - Много е. Не се съгласявай!
Приемам.
Има черен път, до разклонението. Там има мелница и сега внимавай!
Оттам трябва да свиете надясно, не наляво!
Ако свиете наляво ще попаднете в Монже, а това не е хубаво.
Ще пропуснем ли Монже? - Да, там сега не се влиза!
Защо? - Пълно е с войници!
А никой от тях още не е болен, така че поддържат блокадата!
Трябва да отида в Монже. - Ще попаднете под карантина.
Познавате ли, г-н Перол? - Разбира се, това е кметът.
Знаете ли къде живее? - Няма да е малко отклонение.
Ще се срещнете в Гап. - Една минута!
Може ли за малко.
Няма ли да ходите вече в Тюс? - Първо трябва да отида в Монже.
Точно сега? - Много е важно.
Но не може! Там е цял гарнизон! - Продължете по своя път!
Загубихте достатъчно време заради мен. В Италия ви очакват!
Този човек ще ме отведе, а вие продължавайте.
Ще ме заведете ли до Монже? - Не знам!
Ако платя ще ми помогнете ли? - Може и да помогна.
Вземете.
Не го пипайте!
Полудяхте ли? Не искахте да платите 2 луидора,
а сега давате, пръстена си!
Нямам пари.
Колко искате? - Няма да ви позволя!
Няма да ви оставя с него! Този мошеник ще ви предаде на първия патрул!
И така, колко? - 4 франка.
Дайте кутията си!
В Марсилия мъртъвците са навсякъде!
А живите са се побъркали! Крещят и бягат!
Казват, че всички беди идват от мухите.
Мухите! Смехотворно! Да е само това! В Сен-Сирис валяли жаби!
А в Лимож куче, четяло Катехизиса!
Чакайте! - Какво правите?
Това е излишно! Оставете го! - Нищо, да вървим!
Тук са! Вижда се светлина.
Аз тръгвам, довиждане!
Не ме докосвайте!
Още не сме свършили. - Какво да направя за вас?
Останете с нас! - Но защо?
Страхувате се, че ще ви издам? - И това е възможно!
И това доживях да чуя!
Плаках докато четях Ламартин!
Толкова харесвам поетите! Но не им е мястото в политиката!
Не може да им забранят! - Защо да не може?
Когато г-н Юго, убеденият роялист,
ридае над страданията на работниците,
ми се иска да му изкрещя, че е умопобъркан!
Извинете!
Може ли да видя, г-н Перол? - Излезе!
Какво желаете? - Аз съм мадам Дьо Тюс!
Господи, влезте мадам!
Аз съм г-жа Перол, съпругът ми ще се върне.
Скоро предполагам.
Люсиен! Не, Денис! Върви до кметството и му кажи да дойде!
А ние какво ще правим? - Скачайте.
Ако бях знаела! Вечеряли ли сте? - Не.
Можем да ви предложим всичко. - Не, моля ви!
Не стойте така! Донесете приборите!
Майко, седни там!
Жозеф Грегоар, нотариус. Съпругата ми, г-жа Грегоар!
Г-н и г-жа Бартолеми! Такава чест е за нас!
Жозеф, нека маркизата най-после се настани!
И всички останали, които стоят на крака!
Адриен, ти не поздрави г-жа Дьо Тюс! - Поздравихме се!
Довърши си яденето, и се приготви за десерта.
Кога пристигнахте в Монже, г-жо? - Току-що.
От Тюс ли? - Не, от Маноск!
От Маноск? Боже, там е същински ад!
В града ли бяхте? - Да, близо месец.
Никога няма да забравя това, което видях там!
Толкова страдания! Толкова страх!
Не можете да си представите! Кладите горяха ден и нощ!
А зловонията бяха непоносими!
Какво са изгаряли там? - Нищо!
Не, моля ви, не!
Не разбирам! Как дойдохте тук? Преминахте карантината, нали?
Не, избягах! - Ивон, отдръпнете се от нея!
Какво е станало? - Оставете подноса!
Г-жо, вашето поведение е неморално и даже престъпно!
Успокойте се, Жозеф! - Госпожата не е на себе си!
Загубила е разсъдъка си, и разнася заразата!
Вдигате много шум, г-не! - Мога да вдигна много повече!
Ще ви стане лошо! - Вие сте безотговорна!
Жени като вас трябва... - Какво трябва?
Не се доизказахте, г-не! Аз също пристигам от Маноск!
И мога да ви разкажа!
Аз дишах заразният въздух, усещах мухите, разтривах болните!
Къде отивате? Не се страхувайте! Страхът е истинският убиец!
Погледнете ме! Аз съм напълно здрав!
Не трябва да бъдете сред хора, които ви обиждат!
Позволете ми аз да реша това!
Аз до утре ли ще стърча тук?
Прегладнял сте, вземете си!
Може ли една бутилка?
Г-н Перол! - Г-жо!
Съпругът ви не е ли с вас? - Не.
А къде е той? - Вие не знаете ли?
От къде да знам! - Но вие бяхте с него!
Господинът е с мен! - Бяхте с него във Валенсия!
Да идем там!
Хей, а бутилката?
Не говорете пред чужденеца за събранието във Валенсия!
Негова Светлост беше там.
Надявах се, че и вие ще сте там! - Къде е мъжът ми?
Не се ли срещнахте, в Маноск? - Не.
Той се отправи към вас, веднага щом узна за холерата!
Кога? - Преди 10 дни.
Господи!
Наложи се да спрем заседанието. Не го ли изчакахте при лелите си?
Изчаках, колкото бе възможно! Мислех си...Не знам...
Реших, че се е върнал в Тюс.
Армията евакуира града! Трябваше да...
Аз ще съм виновна, ако му се случи нещастие!
Елате да седнете!
Видях го на сън!
Беше на път.
Лицето му беше почерняло, подобно на маска,
като че ли е болен от холера.
Приближи се към мен,
протегна напред ръце и падна,
а лицето му изгоря в пламъци.
Госпожо!
Никога не сме се карали! - Не сте виновна вие!
Бях длъжна да отида с него във Валенсия!
Той ме покани, но не исках и поех по друг път!
А сега може би той... Знам, че е той! Вината е моя!
Не говорете така! - Не знам какво да правя.
Останете тук няколко дни. - Не мога.
Ще се грижа за вас. Не трябва да се страхувате!
Аз ви обожавам.
Обичам ви и вие знаете това.
Кажете, че го знаете.
Трябва да тръгвам. - Останете.
Къде ще отидете посред нощ? В Тюс?
Не зная. - В планината имам малка къща!
Там ще бъдете в безопасност.
А ако не се върне? - Ще се върне!
Хора като него болестта не ги лови!
Сърцето ми подсказва, че е жив.
Какво значи това? Излезте! - Умолявам те!
Вземете и тази гадост! - Но това е за дезинфекция!
Тя е здрава! - Тя го казва!
Излизайте!
Права сте, не трябва да оставате! Ще кажа да приготвят каретата!
Не се безпокойте! Госпожата си има ескорт!
Те са вътре!
Имате ли коне? - Да, благодаря ви.
А пари? - Чантата ми!
Какво правите? Разкарайте се!
Вън!
Какво толкова? Не може ли поне да се пробвам!
Стойте!
Не гонете мен! Нищо не съм направил!
Добро утро!
Не исках да ви будя, така дълбоко спяхте! - Признателен съм ви!
Трябва да тръгвам! - Почакайте!
Имам царевично брашно, ще направя питка.
Не съм гладна! - Настоявам.
Трябва да се подкрепите! - Не трябва да губя нито минута!
Палтото ви! А вие се нахранете!
Никога няма да забравя какво направихте за мен!
Ако някога се върнете във Франция... - Чакайте! Къде ще отидете?
Ще се върна в Маноск!
Моля ви, обмислете го! - Мислех всяка нощ!
Но вие не знаете къде е мъжът ви!
Не мога да се прибера спокойно у дома,
докато той може би умира!
По-важно е да останете жива! Тук сте в безопасност!
Не се връщайте при епидемията! - Не носите отговорност за живота ми.
Но вие нямате никакъв шанс да откриете мъжа си в Маноск!
Това е глупаво и вие го знаете!
Очевидно е, че никога не сте обичали!
Слезте от коня! На вас говоря!
Извинете, г-це или г-жо, позволете ми да науча името ви!
Поръчано ми е да съставя график за работата!
Това е задължение за всеки!
Г-жа Дьо Тюс!
Като замъка ли? - Да.
Тюс? Това име? - Да?
Срещали ли сте някой друг с това име?
Търсите някой роднина ли?
Аз съм хусар на Негово Величество кралят на Сардиния и Пиемонт!
Тръгнал съм за родината си, но уважавам законът ви за карантината.
Моля!
Направете път!
Що за безпорядък!
Освободете място!
Това място устройва ли ви, полковник?
Или искате друго? - Да.
Тук! - Сложете ги!
Ако е необходимо мога да ви дам одеяло!
Благодаря, но имам. Благодаря за старанието!
На вашите услуги!
Щях да забравя. Супата се сервира в 11:00.
Взеха ли ви нещо? - Пистолета ми.
Ще ви дам един от моите!
Имам малко чай. Едва ли храната им...
Вие нарочно направихте това! - Моля?
Вие нарочно сте се оставили, да ви заловят!
Не можех да ви оставя тук!
Има 24 войника, някои са болни! Видяхте ли лицата им?
Ако ги привлека на стълбите, мога да се бия с двама наведнъж!
Не мога да ви позволя да се биете! - Добре!
А как ще излезем оттук? - А къде ще отидем?
Не ми остана никаква воля! - Вие? Не го вярвам!
Преди вашето пристигане, стоях на този същия балкон,
и си мислех колко лесно е да умреш! - Замълчете!
Нищо не може да се направи, болестта е навсякъде.
Може би е вече и в нас! - Не е вярно!
Трябва да си починете малко, да поспите!
Как ви завиждам за това, че никога нямате съмнения!
Винаги знаете какво да правите.
Старая се да направя най-доброто!
Защо останахте с мен?
Постоянно рискувате живота си заради мен! Можех да ви заразя!
Дадохте ми палтото си!
Холерата ме плаши все едно е чума!
Даже не знам името ви!
Парди. Анджело Парди.
Аз се казвам Полин!
Извинете, полковник за безпокойството.
Александър Пюти, представител на администрацията!
Идвам по повод необходимата ежедневна работа!
Мога да ви сменя!
Колко струва? - 3 франка на ден, за двама 5.
Не. - На вашите услуги!
Тези пари са на приятелите ви! - Ще им ги върна!
Моите пари свършиха!
Нося ви само неприятности!
Ако не бях аз досега да сте пресекли границата
и да сте в Милано!
Оставете ме!
Спасявайте се! Бягайте!
Ще ви направя чай!
Моцарт, "Немски танц".
Музикантът е от Марсилската опера! И той като нас се скитал!
Хората в началото се възмущавали,
а сега не могат да заспят без музиката му.
Дълго ли съм спала? - Доста дълго.
До заранта!
Нямах и представа колко съм изтощена!
Аз имах, но вие не искахте и да чуете за това!
Както винаги сте прав!
Ще избягаме тази нощ! - Добре.
Съгласна ли сте? - Да.
И няма да кажете... - Няма да кажа нито дума!
Ще ви се подчинявам, като войник.
Ставайте! Бързо!
Събудете се!
Полудяхте ли! - Съберете вещите си!
Спрете! - Правете, каквото ви казвам!
Отворете!
Бързо!
Само не оттук! - А къде?
Намерете друго място! - Вече няма накъде другаде!
Какво правите? - Тук е затворено!
Оставете на мен. Аз съм по-силен!
Всички да се върнат назад!
Оръжието!
Дайте оръжието!
Отдръпнете се!
Е как беше, полковник?
Замъкът ми е зад тези планини!
Родината ви е съвсем близко.
От прозорците на спалнята ми се виждат италианските Алпи!
Казват, че положението е лошо в долината!
Тук няма ли войскови отряди?
Какво да правят тук?
При нас никой не умира, освен старците!
Много ли има още? - Отвъд гората има село!
Там ме познават и ще ни закарат.
Това ваши земи ли са? - На съпруга ми.
Мога ли да си купя кон в Тюс? - Аз ще ви дам!
Довечера ли тръгвате? - Да.
Защо? - Не искате ли да останете няколко дни?
Не.
Чия ли е тази къща?
Знаете ли? - Не.
Благодаря.
Мисля, че не се радва да ме види.
Не и харесва, че разбихме вратата.
Къде ли са всичките тези хора?
Мислите ли, че и те също... - Елате да се стоплите!
Седнете! Връщам се веднага!
Къде отивате? - До избата.
Ще дойда с вас. - Не, седнете и се стоплете!
Но вие също сте мокър!
Ако намеря вино ще го сгрея!
Не трябва да обличате тази рокля.
Не ми ли отива! - Не знаете кой го е носил.
Това вече не е земя на холерата!
А моята земя, където се обличам за вечеря.
Харесва ли ви? - Не знам.
Да, харесва ми.
Знаете ли защо я избрах? - Да.
Защо?
Защото прилича на тази, която носихте в Маноск.
Чудех се, дали ще го забележите!
Ще изсуша дрехите ви.
Искам още вино! - По-късно!
Цялата горя!
Пихте много, неразумно е.
По благоразумие никога не бих могла да ви достигна!
Не е ли скучно да си такъв на вашата възраст?
Понякога.
Странно, вие сте толкова млад,
а в същото време, толкова възрастен!
Мисля, че сте по-възрастен и от мъжът ми,
който е по-стар с 40 години, но никога не е бил благоразумен.
Мога да си представя! - Не ви ли интересува?
Вие дори не попитахте!
Хората се удивляват, като кажа разликата във възрастта ни!
А какво трябва да направя? Да крещя ли?
Нима съм ви безразлична? - Не.
Зная какво си мислят хората! Дъщеря на провинциален доктор!
А мъжът ми има пари и титла.
Хората мислят само за изгодата!
Когато го видях, за първи път,
Лежеше на пътя, прострелян в гърдите.
Почти мъртъв!
Изтичах за баща ми. Пренесохме го у нас!
Бях на 16. Баща ми го лекуваше!
А аз седях до постелята му ден и нощ.
Не знаех нито кой е, нито как е бил ранен.
Не се осмелявах да питам, той бе толкова загадъчен.
Раната му зарасна и той си отиде.
Бях убедена, че ще ме забрави!
Но след половин година той се завърна
и поиска ръката ми.
Говорете с мен! Не знам нищо за вас!
Утре се разделяме. - За какво да говоря?
Разкажете ми за нея, за вашата майка!
И защо точно за майка ми? - Вие нямате други жени.
Тя знае ли,че се връщате в Италия? - Не!
Ако знаеше, би ви попречила.
Не, тя чака от 20 години за тази революция.
И не се страхува за вас? - Не, никога!
Трябва да тръгваме. - Не сега.
Бурята отмина. - Добре ми е така.
Не искам да ходя никъде! - Става късно.
Тогава да останем и да тръгнем утре.
Станете.
Вървете, ако се налага, аз ще остана.
Добре.
Колко е странно. От Маноск, вие ми бяхте като верен рицар,
като ангел-хранител! Не пестяхте времето,
а сега бързате да стегнете багажа си, сякаш за да избягате!
Не бягам, тръгвам преди да се смрачи.
Мога да чуя майка ви.
"Никога не оставай да нощуваш сам с жена."
Не се чувате какво говорите.
Какво ви има?
Мисля, че е от виното!
Майка ми не е такава, каквато я описахте!
За нея съм безразсъден младеж!
И е права!
Простете ми!
ще намерите ли пътя? - Да.
Аз ще остана тук, толкова съм уморена.
Не лягайте в техните легла.
Не се притеснявайте за мен.
Полин!
Не!
По скоро бих умряла!
Завих ви. Бяхте измръзнал.
Толкова съм слаба!
Бяхте на крачка от смъртта.
Подайте ръка!
Г-н маркиз!
Лоран!
Скъпи Анджело, не зная къде се намирате в момента
и затова изпращам писмото в Торино, където живее майка ви!
Надявам се, че името и титлата й, да са достатъчни за адрес.
Но дали тя ще знае къде сте, за да ви предаде писмото?
В Париж говорят само за бунта в Мантуа, срещу австрийците!
Дали и вие сте участвали? Убедена съм, че да.
До нас достигат вести за война във вашата страна,
затова и реших да ви пиша.
Сигурно сте щастлив от революцията, която толкова дълго очаквахте,
но разказите, които дочувам ме изпълват с тревога.
Умолявам ви, пишете ми за да знам дали сте жив.
И накрая сигурно знаете,
че измина цяла година, преди холерата да отмине.
Епидемията приближи Париж
и всички се бояхме, че ще обхване цяла Франция.
Миналото лято се върнах в Екс.
Тук всичко вече изглежда както преди.
Болестта опустоши града повече от всякога.
Невъзможно е да се забрави! Гледайки безгрижните хора,
човек се чуди къде са били по време на епидемията и кого са изгубили!
Къде живеехте в Екс? Така и не ми казахте!
Само споменахте за къща, близо до църквата.
Може да ви се стори странно, но мисля че открих тази къща!
Писмото на Полин дълго останало без отговор.
Тя била изгубила надежда,
когато в началото, на следващата година,
получила писмо от Италия.
Лоран Дьо Тюс разбрал по-рано от Полин,
че спомените за Анджело не ще бъдат забравени.
Той вече знаел, че когато тя реши да отиде при него,
той не би й попречил по никакъв начин!
ПАРТИЗАНИТЕ wtf 2009 subs.unacs.bg
ПРЕВОД: СТАНИМИР ЗВЕЗДОВ (STANIMIR 2)