Някъде в далечно второстепенно измерение
Защо се опитваш да промениш хора, които не искат да се променят?
До сега... Ако искаш промяна, трябва ти власт.
Никой, който я иска отчаяно, не трябва да я има.
Това те прави перфектният лидер, нали?
Все още нямаш всичко, нужно, Карсър. - Не знаем колко са артефактите.
Има само още един. - И това си ти.
Полилавее ли, имаш октирон в кръвта.
Какво означава това? - Обикновен.
Ако той не е третият артефакт, тогава кой е?
Знаете ли, Лейди Рамкин, Скитник често разправя,
колко лесно е било да удуши майка ви.
Можете ли да гарантирате сигурността ми, кап.?
Крусес я няма. - Не се тревожа за доктор Крусес.
Коя е тя? - Намерете ни най-лошата версия
на Сам Ваймс и ще го накараме да убие Сибил Рамкин.
Намерихме го!
Тръгвай.
Един магьосник се задави с отровното хапче.
Наложи се да навра пръста си в гърлото му, за да спра регургитацията.
Обичам тази дума. Регургитация.
Той искаше толкова силно да живее, че отхапа пръста ми.
Толкова силно го исках мъртъв, че му позволих да го стори.
Вярваш ли толкова много в нещо, Ваймс?
А? В Стражата?
В себе си?
Останеш ли в града си мъртъв. - Това не важи ли и за двама ни?
О, да, помислих си, че това ми е познато.
Значката на капитана на Стражата е ценна реликва за Гилдията ни.
Помниш ли крал Велтрик? Основателя на Стражата?
Той я е носил, когато убиецът е прерязал гърлото му.
Колко уместно, ще я носиш, когато ти дойде времето, капитане.
Значи, просто го пусна?
Ако Керът е прав, Карсър е бил в бъдещето и знае всеки наш ход.
Не знаем дори къде е или... Или кой или какво му помага.
Значи справедливостта е без значение ли?
Който и да е третият артефакт, Карсър е по-близо до намирането му, от нас.
Не сме в състояние да поемаме затворници. Направих каквото е нужно.
Винаги има избор между това, което трябва и което ще направиш.
Щеше да го пуснеш, да иде на сигурна смърт.
Мога да призная, когато греша. - А аз, когато съм прав.
Ако не задържиш Скитник тук, аз ще го заловя отново.
И като приключа с него, няма да е никакъв Дюк на мушкането,
а ще е Принц на грънчарството!
И текстила! - Нали се отказа от това.
Е, може би и за това греша. Тъй като работи много по-добре
от всичко, което сме опитвали тук.
Подадеш ли кракът си извън тази врата,
ще дойда в имението ти и ще те арестувам.
За какво? Че върша работата ти ли? - Че взимаш закона в свои ръце.
Какъвто и закон да има, той принадлежи на по-силни от твоите ръце, Сам.
Сибил...
Сибил.
Една крачка извън тази врата... Е?
Това ще боли.
Веселко, клачианско кафе, сега.
Някой не се е наспал.
СТРАЖАТА
По героите на сър Тери Пратчет
"Замръзнал си." "Хей! Хей..."
Аз ще...
Искаш ли да направиш нещо откачено?
Може да почнем с... Е, как му казвахте?
А... - Игра на роли?
Аз само ще... - О.
Видях те горе в бара. Сам-самичък.
Реших, че може да поискаш да слезеш тук
и да се включиш в малката ни група за подкрепа...
За девствени.
Защо мислиш, че съм девствен?
Много съм чувствителна.
Ти кървиш.
О, да, само ми взеха кръв за изследвания.
Сали ще го излекува.
Какво правиш?
Защо, вие живите, сте толкова странни?
Имаш отравяне на кръвта ли? О, Прекалено солена е.
О, моля те, само не и сепсис.
Не, нищо й няма. Просто е обикновена.
Не е специална или благородна.
О, Скъпи. В кръвта има нещо повече от благородство.
И мога да те уверя, че е останала само още една благородническа кръв.
Лейди Сибил Рамкин. - Сали, ти...
Ти си гений.
Тогава покажи на този гений, какво си има.
Танцувай!
Ще си вървя. - Гадост.
Прекалено буквален е, Сали.
Ти си мъртъв.
Тогава и аз трябва да съм мъртъв.
Да. - Този път, май наистина съм мъртъв.
Е, не се учудвам. Днес е денят.
А наказанието за греховете ми е
да съм затворен с теб завинаги.
Съкилийници сме от 2 г. Нали казваше, че до сега да сме луднали, без другия.
Две години? - Нали така, г-н. Ръка?
Егати тъпата обида, Ваймс. - Но...
Какво? Как се озовах тук?
Ще си умреш тук, самичък. - Хайде, няма нужда...
Това е моят план, моят начин!
Къде съм? Какво е това място? - Това е "Танти"! Затворът "Танти"!
Танти? Мястото е дупка.
От години е празно.
Това място никога не е било празно.
Сутрешната проверка.
Урдо. Докладвай!
Наличен и изряден, офицер Айрънфаундерсън.
Керът? Хлапе, не съм се радвал толкова да те видя.
На място, затворник 177!
Хлапе, това съм аз, капитанът ти.
Вдигаш ръка, ако искаш да говориш!
Това сандали ли са? - Знаеш, че обича сандалите си.
И не създавай проблеми на пазачите, днес.
Не знам какво става тук,
но ако някога отново ме удариш така,
ще взема тези сандали и ще ги завра директно в...
Достатъчно!
Хвърлете го на Звяра. - Тъй вярно, другарю!
Звярът ще го разкъса парче по парче.
Най-лошата версия на Сам Ваймс.
Слаб, безгръбначен, най-опасния от целия човешки род.
О, събужда се.
Урдо? Г-н. Ръка?
Къде е Лейди Рамкин? - Излезе.
Взе Добромомче.
Какво е станало с якето ти?
Нищо. Какво е станало с ръцете ти?
Да, харесвам... Косата ти така.
Наистина ти отива и веждите ти, разбира се, и те са хубави
с, един вид... ами... а...
Мисля, че Лейди Рамкин може би е третият артефакт.
Според Уонс, магьосникът е сложил октирон в кръвта на царя.
Лейди Рамкин е последната с благородническа кръв.
Какво те кара да смяташ така? - Сали.
Сали? - Сали.
Коя по дяволите е Сали? - Ами. Тя знае доста за кръвта.
Тя е смърдящ вампир. - Какво? Ти...
Ноздрите ти са станали огромни.
Върколаци. Вампири.
Просто искам да е в безопасност.
Какво му е лошото на това? - Нищо.
Хайде. Да намерим Лейди Рамкин. - Защо капитанът се измъква тайно?
Хей!
Ще те пребия,
ще те схрускам,
а накрая ще те издрискам.
Сър, имате душа на поет.
Благодаря ви Богове! Детритъс!
Толкова е хубаво да те видя.
Толкова хубаво.
Престани.
Всеки път започваш с крошето си.
Ти уби най-добрия ми приятел.
Аз съм най-добрият ти приятел. - Падна върху Островръх Навит.
Кой е Остроум... - Островръх!
Ще те схрускам...
Не знам какво става, но не съм Сам, за когото ме мислиш!
Хъм... Как ръката ти е пораснала отново?
Мислиш, че съм загубил ръката си? - Не.
Но ти си мислиш, че аз си мисля, че е така.
Хайде да разберем кой си ти всъщност.
Хей. Хей, на къде си се разбързал?
Това миналото ли е? - Просто различно настояще.
Изглеждаш... Изглеждаш толкова млад.
Познаваш ли ме? - Карсър Дън. Приятелят ми.
И ти не си това, което очаквах, приятелю.
За това те измъкнах от оня затвор.
Да. Доведох те в този свят.
Хайде. Вдишай от въздуха му. Давай.
Все пак е по-добър от в затвора, нали? - Ами... Да.
Е, ако искаш да продължиш, да дишаш в този чист въздух...
Тогава трябва да правиш, каквото ти кажа.
Иначе, ще се върнеш обратно там, в момента, в който заспиш.
Капитане?
Това е...
Това е най-ужасния надзирател в Танти.
О, е, тук работи за теб.
Знам. Поради някакви си причини, той, ами, той те харесва.
И те уважава.
Не, сериозно. И ще направи всичко, което му кажеш.
Хайде. Сложи си я. Пробвай.
Пробвай да му кажеш, "Стой на място, стражник."
Стой на място, стражник. - Да, да, но малко по-като пират.
Да, не забравяй окото. Така "Стой на място, стражник."
Стой на място, стражник.
Той стои. - Той стои.
Усещането е приятно, нали? Чувстваш се силен.
Искаш ли да се чувстваш силен? - Да.
Тогава прави, каквото ти кажа. Но първо, да се отървем от него.
Добре. Те... Те търсят някого.
Лейди Рамкин? Казват, че е артефакт?
Така ли, нима?
Интересно.
Добре. Благодаря.
Отведи ги в затвора Танти, ясно?
Да. - Отивам...
Стой на място! - Схванал си го. Тръгвай.
Капитане. Трябва да намерим Лейди Рамкин, незабавно.
Да.
О, тя ни чака. - О, така ли?
Да. - Защо, сър?
Спомена нещо за артефакт. - Значи съм бил прав?
Да! Бива си те, Керът.
Ха! Аз съм твоят капитан.
Сър.
Така, отиди да доведеш останалите и после ще отидем при нея.
Е? - Защо избягахте така, сър?
Трябваше ми!
Трябваше ми глътка чист въздух. - В Анкх-Морпорк?
Ами...
Чист въздух. - Така де.
Това е прапрапрабаба.
Приятно ми е да се запознаем.
Това са най-старите скали в основите на Танти.
Редно ли е, да пипаш баба си, така?
Вие си говорите.
Не твоят свят. Не моят Ваймс.
Бил си разменен. - Баба ти? Тя ли ти го каза?
Камъкът говори на камъните.
Дори и от разделени светове, като твоя и моя.
Разделени от какво? - Решения, предимно.
Разменен от кого? - E...
Да не би да ми казваш, че Ваймс от този свят се е върнал
обратно в света, от който идвам? - Може би.
Как изглежда Танти там?
О, не знам. Аз не съм в Танти. Аз съм капитан на Стражата.
Капитан на Стражата! Ха!
Ама че сбъркан свят.
Чу ли това, бабо? Капитан на Стражата.
Тя се смее. Не можеш да я чуеш,
но тя се смее.
Искаш ли да чуеш нещо, наистина смешно?
Твоят прапраправнук е мой сержант. Ха-ха!
Значи, моят Ваймс е в твоя свят и е шеф на твоя Детритъс?
Какво, бабо?
Помогни ми да се върна.
Явно, някаква магия е причината аз да съм тук.
Има ли някакви магьосници в Танти?
Помогни ми да избягам и да стигна до Невидимия университет. Можеш ли?
Твоят Детритъс е мъртъв.
Баба ми каза.
Какво се е случило?
Хей, ти. - Ти...
Той умря вършейки работата си.
Не!
За втори път спаси живота ми.
Сержант!
Той бе най-добрият приятел, който съм имал някога.
Сега, ти си моят най-добър приятел, Сам Ваймс.
Мисля, че знам, как мога да те спася, още веднъж.
Ела с мен.
Води ги право в капана.
Ще се срещнем с Ваймс там и ще го отведем в имението Рамкин.
Има ли нещо друго?
Този Ваймс е жалка картинка, което е изненада,
и се оказа, че хлапето Айрънфаундерсън не е третият артефакт.
Те мислят, че може би е Лейди Рамкин.
Направих това, за да проследя Айрънфаундерсън, след като ни избяга.
Може да го изпробваме на нея.
Хайде пак се почва. Недостатъчно проявилият се, магически артефакт се...
Аз се съгласих на всичко това, защото каза, че ще е интересно.
Защо замлъкна така?
Той открива тишината, която е съществувала преди всичко друго.
Октиронът звънти със същата тази тишина.
Изкован е от първична магия, много преди да има светове,
или мъже и жени да ходят по тях. - Е...
Не е нужно да знаем, дали Рамкин е третият артефакт.
Трябва ни само, Ваймс да я убие. И ще сме свободни.
А ако не го направи?
Това беше твоя идея. - Оцелях всички тези години,
защото никога не съм допускала, че покрива над мен днес, ще е там и утре.
До сега не бях виждала онези, които те извадиха от времето. Какво могат.
Трябва да дръпнем всички лостове.
Пази ги. - Да, господарю.
Използват ни, гоблине. Аз съм само увод, докато ти не си
нищо повече от безсмислена алегория. - Знам.
Държи се странно. Изглежда ли, че разбира
къде е по подметките на ботушите си?
От както срещна Лейди Рамкин си слага афтършейв "Демонски ром".
Важното е да стигнем до нея... - И сега е с него.
...преди Карсър. - Ехо, Керът, слушаш ли?
Просто следвам заповедите. - Кога заповедите ти са били,
да спреш да мислиш, Керът? - Къде сме?
Чел съм за това място. Танти.
Първият и най-стар затвор в града.
Построен е от крал Велтрик, за арестуваните от Стражата.
Сега е празен. - Защо Лейди Рамкин
ще се среща с нас в празен затвор? - Ку-ку. Насам.
Това е пътят ти навън.
Няма да те изоставя. - Спокойно.
Ще се видим пак, капитане.
Камъкът говори на камъните.
Върви.
Какво има там, капитане?
Ти.
Това е, за дето ме пращаше в "Бараката", толкова пъти.
Барака? Каква барака? Какво говорите? - Карсър...
Знаех си, че нещо не е наред. - Хайде, Сам. Тя чака.
Капитане? Капитане!
Здрасти. Проверка на килиите. Проверено.
Отдръпнете се! Според Правилника на затвора
раздел. В, параграф. 21 А. Трябва да осигурите
достъп на 4,5 м., всеки път. - Нищо не се е променило.
Хей. - Как се измъкна от Звяра?
Каза, че "днес е денят"?
Разкарай се.
Денят за какво? - Знаеш за какво.
Имаш план за бягство? - Аз нямам.
Аз имам.
Добре, тогава, и аз участвам.
Кажи моля.
Моля.
Добре, плужек, участваш.
Звярът малко ми удари главата.
Би ли могъл да ми припомниш планът.
Моят съюзник ще ти го обясни.
Благодаря ти. Тази врата...
е единственият изход от тук.
И може да бъде отворена само от надзирателя.
Много от вратите зад тази,
се отварят от ръката на надзирателя.
Ето защо... Ще й я отрежем.
Абсолютно необходимо ли е?
Всички прозорци са с решетки. - Изходът е там, от където влязохме.
ИЗВИНЕТЕ МЕ, НО БИХТЕ ЛИ МИ КАЗАЛИ, КОЙ ОТ ВАС
Е ПО-ВЕРОЯТНО ДА ИЗЯДЕ ДРУГИЯ, ПЪРВИ?
ОПИТВАМ СЕ ДА СИ ПОДРЕДЯ ЗАДАЧИТЕ.
Не се тревожете, познавам го.
Можеш ли да ни помогнеш да излезем от тук?
О, СЪЖАЛЯВАМ. НАИСТИНА НЕ МОГА ДА СЕ МЕСЯ.
О, вероятно имаш някакви специални сили или умения?
Е, ИМАМ НЕЩО ЩО-ГОДЕ.
ЗАПОЧНАХ ДА ПИША ПЕСНИ, ВИДИТЕ ЛИ.
НИЩО ОСОБЕНО. ПРОСТО МАЛКИ ГЛУПАВИ НЕЩИЦА, ВСЪЩНОСТ.
НЕ ЧЕ НЯКОЙ ОТ ВАС БИ СЕ ПОИНТЕРЕСУВАЛ. НИКОЙ НЕ ГО ИНТЕРЕСУВА, ВЕЧЕ.
С удоволствие ще чуем песента ти. - КОЛКО МИЛО!
ТАЗИ СЕ НАРИЧА "ПОСЛЕДЕН ДЪХ".
ЙЕ, ЙЕ.
ПРОВЕРКА. ПРОВЕРКА. ЕДНО, ДВЕ, ДА ЗАБИЕМ, СЕГА.
"ТОВА Е ПОСЛЕДНИЯТ ТИ ДЪХ".
"ЗДРАВЕЙ!"
"АЗ СЪМ СМЪРТ"...
Отдръпнете се!
Трябва да стане днес. Момчетата ми са отвън и ни чакат.
Да, но рязането на ръка...
Всички, стани! Всички, мирно! Надзирателят!
Добро утро, клас. Добро утро, Надзирател.
Както всички знаете,
нашият основател крал Велтрик даде кръвта си, за по-добър свят.
"Кръвта и значката".
- "Кръвта..."
В името на неговата саможертва,
този затвор всъщност не е затвор.
Не, това е място за обучение.
Болезнен процес.
Който изисква...
крайни мерки.
Ето защо, днес, група "Б" ще отиде в "Бараката".
"Бараката"! "Бараката"! "Бараката"! "Бараката"!
Затворник 177!
Трябваше да си в "Дупката". - Щом в "Дупката" не си е взел урок.
То в "Бараката" със сигурност ще го направи.
Какво е "в бараката"? - Всичко, необходимо, за да избягаме.
Той, също.
"ТОВА Е ПОСЛЕДНИЯТ ТИ ДЪХ."
И ХОРАТА КАЗВАТ. - Здравей!
ТОЧНО ТАКА. - Аз съм Смърт.
"АЗ СЪМ СМЪРТ".
"ЙЕ".
СХВАНАХТЕ, НАЛИ? ОБРЪЩЕНИЕТО И ОТГОВОРА. ЛЕСНО СЕ ПОМНИ.
ИМА ВСИЧКИ БЕЛЕЗИ ЗА ЯКА ЗАБИВКА.
Трябваше ли да е дълга 37 минути? - МОГА ДА ВИ ИЗПЕЯ КЛУБНАТА ВЕРСИЯ.
По-добре ми разкажи за инструмента ти.
До сега не съм виждал такъв. - О.
ТОВА? СГЛОБИХ ГО, ОТ КАКВОТО МОЖАХ ДА НАМЕРЯ.
ТОВА Е СТАР ПЯСЪЧЕН ЧАСОВНИК, КОЙТО СЕ ТЪРКАЛЯШЕ НАОКОЛО.
КАКТО И ДА Е. ЗНАМ, ЧЕ ВЪНШНИЯТ МИ ВИД НЕ КРЕЩИ ТОЧНО "РОК ЗВЕЗДА", НО...
Пружини на легла, това ми трябва.
ХОРАТА НОЩЕМ СИ ЛЕЖАТ В ЛЕГЛАТА И СИ МИСЛЯТ ЗА МЕН.
ТЪЙ ЧЕ. НЕ САМО БИХ ВКАРАЛ ГОТИНО СОЛО В БАНДАТА...
Какво ти хрумна, Веселко?
НО СЪЩО БИХ ДОКАРАЛ И ПУБЛИКА.
О, ГАДОСТ. ВДЪХНОВИХ ГИ.
Правиш ли, както ти кажа, няма никога да се върнеш там.
Но трябва да си заслужиш мястото тук.
Трябва да убиеш някого. - Не съм убивал никого.
Разбира се, че не си. Колко време беше в Танти?
20 години. Знаеш, влизам и излизам.
Време е да се стегнеш. Така ще се измъкнеш.
Убиването е грешно. - Не мисли за това,
като правилно или грешно, добро или лошо.
Няма такова нещо.
Има само оцеляване.
Ето това трябва да направиш, за да оцелееш.
Добре. Кого искаш да убия?
Това е надзирателят на затвора. - Каквото и да ти е сторила там,
върни й го тъпкано, тук.
Но тя не ми е направила нищо, тук, нали?
Да не би да искаш да се върнеш?
Сам Ваймс. Да ме арестува?
Ще ми се да го видя да се пробва.
Хайде, Брадва.
Много по-добре сме си и без него, Добромомче.
Да вървим.
Колко още ни трябват? - Тези ще стигнат за сега.
Когато бях малка, един тунел в мината се срина.
10 от нас се озовахме в капан със счупени лампи и инструменти.
В първата минута, можехме само, да крещим и викаме.
И тогава осъзнах, че все още имаме лампи. Все още имаме инструменти.
Просто трябваше да измислим нов начин да ги използваме.
Така че си сглобихме механизъм, с който да махнем отломките.
Ще пробиеш стената с... - Каквото може да намерим.
Тук.
"Защо вреш това в мен?"
Благодаря ти. - За какво?
Ами, за втори път ме спасяваш.
Кога беше първият път? - Ти...
Издърпа ме от ръба на покрива на Невидимия университет.
Какво?
И после ме арестува. - За какво те арестувах?
Бяхме в една банда.
Пратих те в сградата на Стражата,
да освободиш нашите другари и да убиеш капитан Кил...
но ти не го направи.
Значи ти си го убил? - Не. Не, не, не.
Бях вдигнал арбалета към теб.
Бях ти ядосан за предателството...
Може да се разберем! - но не можах. Не можех да го сторя.
Никога не бих сторил, нищо подобно.
Не!
А след като ти ме затвори,
той те направи сержант.
И след това го наследи, като капитан.
Капитан на Стражата.
Беше добър капитан.
Загрижен.
Нали искаш да си свободен? Ти даде обещание.
Тогава, ще трябва да го направиш.
Спази го.
Сега.
Какво чакаш?
Лейди Рамкин не е третият артефакт.
Няма октирон в кръвта й. - И какво от това?
Щом Сам я убие, свършено е с него.
Със Стражата е свършено. Готово.
Реагира на Ваймс. - Не може да смяташ,
че има кралска кръв. - Ами ако в него има нещо друго,
което броячът отчита? Казаха, че никъде в мултивселената
няма Сам Ваймс, който убива Сибил Рамкин.
Може би, защото дълбоко в себе си е благороден.
Дори и в тази версия. - Имаш предвид "добър"?
Както казах и на него, няма такова нещо.
Не знаеш... - Няма такова нещо.
Как би могло да има? Това би означавало,
че всичко което сторих, че цялото...
Ме превръща в лошия. Нали?
Нали, Уонс?
Ела. Ще ти покажа.
"Изкуства и занаяти" интензивно ниво.
Но пазачите ни оставят да използваме ножиците.
Всичките са тъпи, но ние острим тази от месец.
Точно под носовете им.
Просто, трябва да я сменим със скритата под хартията.
Поглед долу! Инструменти долу!
Имаме посетител.
Кого си имаме тук?
Затворник 177, сър.
Здравей, Сам.
Карсър... - Капитан Дън от градската Стража.
Всичко е наред.
И какво правим тук?
Добре, всички затворници, да покажат на капитан Дън, работите си!
О. Много хубаво.
Сам?
О, ами, просто кучета. Кучета.
Добре, давай. Покажи ни. - Добре.
Да, да. Кученца.
Просто ми трябва практика. Само малко практика.
Само така, Сам. Нали?
Само така. Добре се справяте всички. Благодаря.
Благодарим.
Трябва да се измъкна от тук. - Готово.
Е, това явно е било построено от гоблини.
Надушваш ли капитана?
Натам.
Никога не си го харесвал, между другото.
Е, не това каза, последният път.
Предполагам, че има хубави очи.
И беше...
приятно да не съм сама.
Е, дойде, за да ме арестуваш ли?
Трябва да те намушкам.
Тихо, Добромомче. Остави човека да евфемизира, щом иска.
Просто малко ревнува. - Какво? "Ревнува"?
От теб и мен.
Знам, че имахме разногласия,
но се радвам, че си тук. И ти ми липсваше, също.
Не, аз... наистина дойдох тук, за да те...
намушкам.
Ти не си Ваймс.
Скитник. Тъкмо щях да те търся.
Удоволствие е, че ви спестих разправията, Лейди Рамкин.
Кой е това? - Кой си ти?
Капитана? - Той не е капитанът, а ти отиваш
право в мазето, Скитник. - Аз обаче съм тук,
за трупа ви, Лейди Рамкин. Това е билетът ми за връщане
в Гилдията на убийците. - Аз трябва да я убия.
Нима?
Не възразявам, стига аз да взема тялото.
Благодаря ти, страннико. - С удоволствие, откачалко.
Двама сме, Лейди Рамкин.
Само се надявам, че сте избрали последният си изстрел
по-мъдро, от избора на приятели на покойния ви баща.
О, не сте ли знаели ли? О.
Загробването на родителите ви бе поръчано от техни близки приятели.
Какво? - Може би е било заради ревност
или вероятно дълбоко в себе си не са ги харесвали.
Трябваше да я нападнеш, докато я разсейвам!
Това не го спомена! - Е, нямаше как да го спомена
пред нея, нали? Вземи брадвата ми.
Готови?
Ето я, идва! - Не се връщам там, обратно.
Къде обратно?
Тази значка не ти принадлежи.
Прекарай ръката си през четеца.
Не искам да те нараня.
Ако го направя, ще окуража всеки затворник тук
да мисли, че насилието е решението на проблемите им.
Някой ще ми каже ли, какво става тук?
Прости ми. - За какво?
Трябва да го направя.
Няма да се откажа.
Няма, нали?
Никога? Съжалявам.
Винаги има избор между
това, което трябва
и това, което ще направиш.
Искам тази ръка!
Довърши я! Довърши...
"Не мога."
"Убий я! Какво чакаш?"
Ваймс?
Сам...
Ваймс? Това ти ли си? - Сибил? Ти ли си това?
Какво бе последното казано...
Ти си. Трябва да спреш... - Нали. Трябва да спра да говоря.
Да, ще... Млъквам. - Да, така трябва. Спри да говориш.
Скитник! - Видяхте ли я, капитане?
Кого? - Жената, която взе значката ви?
"Кръвта и значката"? - Тя това каза.
Каква беше тя? Тази. Другата аз?
Какъв беше той?
Кап. Арестуван сте за подстрекаване и помощ на беглец.
Излез и се предай, самозванец. - Всичко е наред. Моят е.
Имам предвид, нашият. Той е нашият капитан.
Афтършейв "Демонски ром". - Лейди Рамкин,
смятаме, че кръвта ви може... - Уонс взе значката ми.
Крал Велтрик е бил с нея, когато са го убили.
В кръвта му има октирон. - Кръвта му е върху значката.
Тогава Карсър има всичко нужно. - Гадост.
Желязо в меча.
Желязо в държащия го.
Желязо в короната.
Желязо в носещия я.
Те блестят и искрят в първия лъч по пладне.
Заповядай на дракона и изгори деня.
.: Lexy :. Мързеливците
subsunacs.net ІI/2021
ПРОВЕРКА, ЕДНО, ДВЕ. НЕКА КУПОНА ЗАПОЧНЕ.
"ТОВА Е ПОСЛЕДНИЯТ ТИ ДЪХ."
"ЗДРАВЕЙ, АЗ СЪМ СМЪРТ."
ПОЧВАМЕ. "КАЖИ ЗДРАВЕЙ."
И, ЕТО ГО. "АЗ СЪМ СМЪРТ."