Боб Оденкърк
Кони Нилсън
Алексей Серебряков
РЗА
Майкъл Айрънсайд
Колин Салмън
Били МакЛилън Гейдж Мънро
Кристофър Лойд
Кой си ти, по дяволите?
Аз? Аз съм...
НИКОЙ
Понеделник
Вторник. Стига бе!
По дяволите!
Пропусна камиона за смет.
Сряда
Четвъртък
Петък
Понеделник. Вторник.
Сряда. Пропусна камиона за смет.
Четвъртък. Петък.
Понеделник. Вторник. Сряда. Четвъртък. Петък.
Понеделник.
Остави телефона.
Не искаме проблеми. - Парите. Пари. Веднага!
Всичко... всичко е там.
Това ли само? - Използвам дебитна карта.
Господи.
Нищо не намерих. Ами часовника му?
Има ли някаква стойност? - За мен има.
Вземи го.
Дай ми пръстена си. Дай ми скапания пръстен!
Ей! Махни се от него! Веднага!
Махни се от него! Махни се! Кълна се, че ще те гръмна!
Тате!
Веднага!
Пусни го, сине.
Какво?
Казах да го пуснеш.
Какво? Какво?
Моля ви, спрете!
Просто вземете, каквото искате и си тръгнете. Моля ви, просто...
Млъквай! - Да се махаме.
Скъпи! Да тръгваме!
Избрахме неподходящата къща.
Шибана работа... - Млъкни.
Какво ти става, татко?
Не мога да повярвам, че допуснах да се случи това.
Красивата ми жена,
хубавите ми деца, къщата,
разбита от изроди...
Господин Менсъл. - Моля?
Значи така са влезли?
С кутия за пица? - Да.
И стик за голф? Успяхте ли да го използвате?
Тя имаше... - Можеше да я свалиш, тате.
Постъпил сте правилно, господин Менсъл.
Знаете ли? Ако беше моето семейство...
Сега си тръгваме.
Просто затворете добре гаражната врата, чувате ли?
Здравей, тате. - Здравей, хлапе.
Не можеш да спиш? - Не.
Добре...
Страх ли те е?
Защо да ме е страх? Нали ти си тук.
Да.
Тате? - Да?
Трябва ни котка.
Така ли? - Да.
Да. И аз това си мислех.
Стига де!
По дяволите!
По история трябва да напиша доклад за ветеран.
Мисля, че просто мога да интервюирам теб, нали?
Да, разбира се, синко, но...
знаеш, че съм одитор... един вид никой.
Ще е доста постна история.
Да, не ми пука... Просто искам да завърша проекта днес.
Какво ще кажеш за чичо ти Чарли? Той беше истински войник.
Не исках да прозвучи така. - Майка ти е права.
Знаете ли... Всъщност вече му оставих съобщение.
По-късно пак ще го потърся. - Опитай с дядо ти.
Всъщност е виждал доста действия.
Да, може би.
Приятен ден.
И... пропусна камиона за смет.
Просто...
А! Взела съм всичкото кафе.
Хубав ден, Хъч. - И на теб.
Добре, деца, да тръгваме. Хайде. Да тръгваме.
Сложи си колана, чу ли? Чакай.
Чух, че снощи сте преживели доста вълнения.
Да, просто беше...
Човече, иска ми се да бяха избрали моята къща.
Можех да се поупражнявам.
Това е нещо ново. - Страхотна, нали?
Да, старецът гушна букета. Не остана много след него,
но поне това става.
Хайде, скъпи. Трябва да тръгваме.
Съжалявам за загубата ти.
Няма за какво да се скърби, човече.
Доста яка, а? Чалънджър от 72-ра. 4.9 литра, 8 цилиндъра.
От нула до 100... съвсем скоро ще разбера.
Какво е? Плъх или опосум?
Не знам.
Е... - Добро утро, Чарли.
Правилно ли чух? - Зависи с кого си говорил.
Синът ти се обади.
Тогава - да, правилно си чул.
Каза, че си можел да се справиш с единия от тях.
Защо не го свали?
Искам да кажа... би било фасулска работа.
Опитвах се да сведа щетите до минимум.
Така ли? И как ти е получи? - Всички са в безопасност и...
Господи! - Спокойно.
На предпазител е.
Не, чакай. А, ето така.
Ето. Виждаш ли?
Нищо не гаси светлината по-бързо
от скапан куршум в мозъка, човече.
Затова... вземи.
Не го искам.
Не е въпрос на "искам", Хъч. Това е принципа на нуждата.
Осигури безопасност на сестра ми, братко.
Здрасти. Предполагам, че Бека ти се е обадила.
Обади се.
Мисля, че си постъпил добре.
Искам да кажа, че ти си си ти. - Да, схванах.
Да поговорим за това, че искаш да купиш това място.
Наистина ли толкова много искаш да разкараш мен и Чарли?
Еди, ти си от семейството. Искам да се радваш на пенсионирането,
а Чарли на младостта си.
Офертата е добра,
но не е страхотна.
Виж, построих това място от нищо със собствените си ръце.
Ако трябва да го продам, бих искал да е...
наистина дяволски добра оферта.
Разбираш ли? - Да.
Всъщност какво искаш от това място?
Предполагам искам нещо, което е мое. Разбираш ли ме?
Да.
Хъч,
Залагам на теб.
Звучи добре. - От колко време слушаш?
Достатъчно, за да разбера, че ставаш дяволски добър в това.
По дяволите. Когато официално си мъртъв,
разполагаш с предостатъчно свободно време.
Животът е тежък. - Разкажи ми за снощи.
Бързо се разчува, а?
Виж, ако те знаят, знаеш, че и аз знам, нали?
Бяха двама. Мъж и жена.
Бих казал в края на 20-те.
Бяха уплашени.
Отчаяни.
Тя имаше пистолет. - Какъв?
Стар 38 калибър специал.
На дръжката имаше изолирбанд. Беше "Смит и Уестън".
Не беше стреляно с него доста отдавна.
Беше...
празен.
Наистина ли? - Наистина.
Сега знам защо си направил това, което си направил.
Какво взеха?
Дреболии. Малко банкноти.
Е, предполагам, че можеше да е и по-лошо.
Да.
Виж, знам, какво си мислиш,
но ми се ще да не го мислиш.
Не прави нищо глупаво. Чуваш ли ме?
Здравей, татко.
Ял ли си? - Какво?
Ти добре ли си?
Добре съм.
Не изглеждаш добре.
Помниш ли кои бяхме, Хъч?
Аз помня.
Здравей, приятел. Как беше в училище?
Добре. - Здравей, скъпи.
Хайде, помогни. Как беше днес?
Беше, както... - Не мога да я намеря.
Кое не можеш да намериш?
Гривната ми с котето. - Къде беше?
Беше тук.
Не биха могли да я откраднат, нали?
Сигурна съм, че ще се появи отнякъде, скъпа.
Връщаш се толкова скоро?
Здрасти, тате.
Има нещо, което трябва да свърша.
Тогава по-добре го свърши.
Агент Менсъл, ФБР.
Това е старо. - Какво?
Картата... значката е с изтекъл срок преди около 20 години.
Да, дори съм сигурен, че не сте вие на снимката.
Така, че...
Кой си ти?
Просто човек... който търси някого.
Добре... но вероятно не трябва така да размахваш кинти наоколо.
Има три типа хора, които биха казали "размахваш кинти":
хора, които с беден речник, хора, които искат да те сплашат
и хора като мен, които с всяка фибра от тялото си
искат някой да се опита да им ги вземе.
Благодаря за службата ти.
И на теб, старче.
Има ли желаещи?
С какво да ти помогна?
Прати ме в посоката на този човек.
Луис, вечерята.
Луис.
Ухае добре, любов моя. - Мирише на евтиния.
Не говоря за храната, а за компанията.
Е, стига...
Аз говоря, вие слушате. Знаете защо съм тук.
Защото съм добър човек. Семеен човек.
А най-вече човек, който не заслужава да насочвате пистолет в лицето му.
А сега - часовникът.
Гривната с котето.
Какво? Не знам, мамка му, какво... - Дай ми проклетата гривна
с котето, шибаняк!
Не знам за какво говориш. Кълна се в Господ! Не знам.
Проклетата гривна. - Ще ти помогна да я намериш!
Ей, ей, моля те, човече.
Не знам къде е! Кълна се в Господ! Не знам.
Луис!
Моля те, просто си тръгни. - Не ни наранявай, моля те!
По дяволите.
Автобус!
Казват, че Бог не затваря една врата,
без да отвори друга.
Моля те, Боже, отвори тази врата.
Да!
Не, без алкохол в автобуса.
Искаш ли да пийнеш?
Я, какво си имаме тук?
Това момиче ще се прибере живо и здраво у дома.
Надявам се, че тези задници харесват болничната храна.
Само момиче в автобуса през нощта? Това е адски глупаво.
Много тъпо, нали? - Момчета, момчета...
Защо си още тук, старче?
Сега ще ви пребия.
Остави. Остави на мен.
Хайде!
Мамка му.
По дяволите!
Поискано спиране.
Носът ми... - Какво каза, по дяволите?
Носът ми е счупен!
Шибаните ми зъби.
Зле ли е? - Зле.
Мамка му!
Ръката ти е прецакана. - Кой е този, мамка му?
Човече, ти...
Шибана работа.
Бягай.
Благодаря ви.
Съжалявам за бъркотията.
Не можах да спя.
Къде беше?
Да.
Беше тежък ден.
Виждам.
Точно както преди, нали?
Липсваш ми.
Аз съм тук, Хъч. Винаги съм тук.
Знам.
Тази вечер...
мислех...
За какво?
За...
Бека...
от колко врем не сме се прегръщали.
Не сме се целували от... не знам откога.
Не сме правили секс от 6 месеца.
Не сме се любили от години.
Изглеждаш толкова далечна.
Знам, че... не е честно така да поставям нещата, но...
просто...
ти... ти ми липсваш.
Помниш ли какви бяхме?
Аз помня.
Юлиян
Подмина го, скапаняк.
Добре, хора, ето го!
Здрасти.
От заведението, сър.
Е, господа,
харесвате ли охраната тук? - Да, доволни сме.
И все пак операцията ви си има своите странности.
Защо този чернокож е в екипа ти?
Подбирай думите си по-добре, или ще ти го върна.
Може да има малко по-различен оттенък на кожата от нас,
но Павел е руснак, каквито сме и ние.
Олимпиадата в Москва през 1980.
Баща ми беше етиопец. Бягаше на дълги разстояния.
И какво. Имаше ли успех? - На кого му пука?
Остави мен и майка ми да се оправяме сами.
И той се е оправил доста добре. - Добре, стига. За Отело е ясно.
Юлиян... песните ти, танците
са малко неподходящи за човек, отговарящ за камарата ни пари.
Не вдъхва сериозно доверие. Схващаш ли?
Сега внушавам ли доверие? - Юлиян, аз просто...
Знаеш ли кой е този? Кой беше?
Просветли ме. - Държеше 3% от акциите.
Колко жалко.
Тогава... - Тези проценти са наши.
Наздраве. - Наздраве.
Да?
Братленце.
Ще се оправи ли?
Наблюдаваме жизнените му показатели,
но мозъчните травми са...
Прецакан е. - Наистина.
Какъв дявол е търсел в автобуса? - Не знам. Дали има връзка с "Общак"?
Всичко трябва да е свързано с тях. Колко време се грижим за него?
Няколко дни. - Цяла вечност.
Доктор Мендес, в спешното. Доктор Мендес...
Юлиян...
Кой стори това на брат ми?
Един мъж. Нападна ни, без да го провокираме.
Един мъж? Майтапиш ли се с мен?
Не. Не! - Не ме лъжи!
Не смей да ме лъжеш!
Не... Не ме лъжи!
Да не си посмял да ме лъжеш! - Не лъжа. Кълна се.
Юлиян?
Моля те, не се вбесявай.
Ти мразеше Теди.
Думите ти може да са верни,
но никак не са разумни.
Какво да се прави?
Не си избираш семейството. - Не го избираш.
Как да намеря този човек?
Добро утро.
- Какво е станало с теб?
Тате, приличаш на парцал. - Трябваше да видиш другите.
Когато скочи на онзи, беше добро сваляне.
Пазеше ми гърба. Гордея се с теб.
Добро утро. - Добро утро.
Хъч на телефона. - Снощи си бил ти, а?
Мисля, че се бяхме разбрали без такива телефони.
Спокойно. Имам 30 секунди.
Добре, говори.
Е, какво е чувството?
Като спасителен ден.
Да, обзалагам се, че е така.
Виж, доволен съм, че така добре се чувстваш,
но имаш огромен проблем. - Така ли?
Едно от онези момчета, е братът на Юлиян Кузнецов,
а не ти трябва да си имаш работа с него, Хъч.
Сериозно ти казвам. Попитай Бръснаря. Той знае.
Беше единичен случай, сър.
Юлиян Кузнецов. Питай Бръснаря.
Кой беше. - Един от дистрибуторите ни.
Имам идея. Какво ще кажете да направя любимата ви лазаня?
Както я правя, от нищо.
Отдавна не сме яли. - Лазаня!
Идеята ми харесва.
Ще ми благодариш по-късно. Отиди да говориш с Бръснаря.
Господа. - Господин Менсъл.
Мина доста време.
Така е.
Моля, кажи ни какво можем да направим за теб?
Какво можете да ми кажете за Юлиян Кузнецов?
Наистина ли съм толкова предсказуем?
От мястото, на което съм, господин Менсъл,
всички са предвидими.
Накратко казано. Толкова е лош, колкото всички.
Има връзки, финансиран социопат
с ресурси да усложни нещата.
Не искам никакви изненади.
Значи е кофти тип?
Има ли хоби? - Колекционер.
Стига до 8, 9 цифри.
Нещо добро? - Проклет да съм, ако знам.
Но това, което знам е, че ако засега не знае кой си,
скоро ще разбере.
Какво имаш за мен?
Намерих баща му.
Намира се в старчески дом в центъра.
Не е много.
Не бих се тревожила за този тип - Хъч.
Хората ти тук изглеждат съвсем обикновено.
Ако не можеш да разпознаеш вълк в овча кожа,
започвам да се замислям за ползата от теб тук.
Имам приятел в Пентагона.
Продължавам да търся.
Едно малко изнудване започва.
Прати всичко за Хъч Менсъл, или пращам снимките на семейството ти.
Какво, по дяволите?
Какво?
Ако трябва да се погрижи за проблем като теб,
ще трябва да се раздели с дела си в "Общак".
"Общак"?
Мисли за него като пенсионен фонд на руската мафия.
Това са стотици милиони в брой непрекъснато в движение,
а Юлиян е техен пазител в момента.
Бих казал, че е доста уморен от такъв живот.
Мисля, че ако имаше начин, вероятно щеше да се оттегли.
Проклетият "Общак".
Изчезвам. Не искам да ми плащате. Успех.
Мамицата ти.
Искам го жив.
Красиво е.
Може ли да ти предложа вино? - Да, благодаря.
Аз също бих искал.
Не. - Не.
Кой иска?
Аз. - Ето. Заповядай.
Какво ще кажете това лято всички да отидем в Италия?
Винаги сме искали пак да отидем.
Би било прекрасно. Но... можем ли да си го позволим?
Истинският въпрос е: Можем ли да не си го позволим?
Е, това би било прекрасно. - Да.
Знаете, че мама и татко са се срещнали в Рим.
Знаете, че мама и татко се влюбили...
Всички да отидат в мазето.
Какво? - Веднага.
Тръгвайте. Хайде. - Какво става...тате...
Веднага. - Хъч, плашиш ме.
Какво... - Върви, сине.
Това игра ли е? - Да, игра е. Хъч?
Хъч, какво става?
Не се обаждай на 911.
Къде отиваш. - Как къде? На лекар.
Първо ще оставим товара, после ще се грижиш за драскотините си.
Драскотини? - Гледай си работата.
Добре. - Така е правилно.
Досега не съм срещал черен руснак.
Да. Често ми го казват.
Кой си ти, по дяволите? - Никой.
Накратко историята е...
Бях това, което наричат одитор
за тези агенции с трите букви.
Одиторът е...
последният човек, който всяка от тези организации
иска да види пред вратата си.
Не можех да арестувам никого,
затова се грижех да няма никой останал, който да...
Мамка му.
Ало? - Здрасти, тате.
Нещата, които трябваше да свърша леко ескалираха.
Внимавай, чу ли?
По дяволите.
Хайде, трябва да ми обясниш. - Ще го направя, но не сега.
Трябва да се погрижа за това.
Какво... какво е...
Какво е това? - Каквото е...
такова. Това съм аз.
Бека, обичам те, но сега искам да ми вярваш.
Чу ли? Затвори си очите за последен път.
Обещавам.
Върни се.
После ще се разберем между нас.
Ще заведа децата на безопасно място.
Е, момчета, ето ни тук.
Знам, че сте пратени от шефа ви,
но трябва да знаете кога да кажете "не".
Преди няколко такива случая,
имаше един на име Алън.
Арън... Не, беше Алън.
Алън сви около 3 милиона
от американската военна база в Риволто, Италия.
Наградата му бях аз, надвиснал над него
с Валтер РК.
Не, чакайте. Беше пистолет със заглушител
"Хеклер и Кох" 45-ти калибър, залепен за тила му.
Започна да се моли, както правят всички,
а аз обикновено дърпам спусъка, преди сълзите,
но този път се заслушах.
Слушах мъж, който искрено съжаляваше за избора си
и най-голямото му желание беше да захвърли вълчата кожа
и да се върне на пасището при овцете.
И аз пуснах Алън.
След година се върнах, за да го проверя
и очаквах да си е върнал лошите навици.
Алън живееше в Бойси, Айдахо.
Имаше жена. Взел я е с две деца.
Тяхното беше на път. Имаха куче. Той работеше от 9 до 17.
Нямаше какво са краде... и се усмихваше.
Усмихваше се като проклетия Буда.
Това копеле!
Не съм ревнив,
но в този миг исках да съм като Алън.
Казах на шефовете, че излизам от играта.
Не бяха доволни да го чуят.
Не вярваха, че мога да го направя.
Много се постарах.
Наистина.
Беше добре.
Беше по-добре, отколкото очаквах.
Може би съм прекалил,
но...
Хитро дяволче.
Скапаната гривна с котето.
Забавен факт: Костите изгарят на пепел при 1500 градуса,
а мазето е устроено да издържи двойно,
затова няма да успеят да ви намерят сред развалините.
Вътрешно винаги съм знаел, че това е просто фасада,
но продължи по-дълго, отколкото съм очаквал.
Каза, че е 4.9 литра, 8 цилиндъра.
От нула до 100... ей сега ще разбера.
Хайде, Дейви.
Моля те, намали звука.
Купувам това място. - Какво?
Това е офертата ми. - Мили Боже.
Ама чакай малко. И аз имам думата.
Не, нямаш. - Имам. Тате, недей!
С кръв и пот сме изградили това място.
Чарли, сядай си на задника. - Послушай баща си.
Добре. Седни. Дишай... дишай.
Ето така. Това е.
А аз какво ще правя?
Изобщо не ми дреме.
Имаме сделка.
Сега изчезвайте.
Снощи са намерени три неидентифицирани трупа
при подозрителна катастрофа на път 34.
Властите все още опитват да разберат какъв е случаят
и кой още е замесен в това.
Ако имате някаква информация,
може да се обадите на...
Юлиян, старецът уби момчетата ти и изчезна. Какво да правим?
Събери всички бойци.
Внимание. В сградата има проблем с електричеството.
Ще остане затворено до отстраняването на проблема.
С уважение: Новият управител.
Ей, Хъч, там ли си? Хъчи?
Здрасти. - Бъзикаш се с руснаците?
Класика, Хъч. Да се бъзикаш с този луд гадняр Юлиян?
Това е съвсем ново ниво на безразсъдство, човече.
Постъпих, както трябваше.
Това ще реши всичко. - Погнаха семейството ми.
Погнаха татко. - Знам.
Кой мислиш му помогна да разчисти кашата?
Имам план. - Имаш план... Слушай Хъч.
Няма да си скапвам прикритието, за да спася белия ти задник...
Господин Менсъл.
Здравейте.
Харесва ли ви храната?
Дойдох за представлението.
Мило.
Доста кураж имате, за да седите тук така.
Да. Може би.
Какво ще кажете двамата с вас да си поговорим?
Всички да излязат.
От една страна,
доста голяма част от мен, която беше пасивна, се събуди
и отчаяно иска да разиграе ситуацията.
От друга страна, по-разумната ми част... колкото е останало от нея...
би искала да приключи малката ни среща на мига.
Станалото - станало.
В крайна сметка и двамата можем да се възстановим, нали?
Да.
Чакай. Възстановяване?
Изгорих... всичките.
Всички какво?
Всичко, което имаш... Имаше.
Всичко, което имаше.
Картините ми?
"Общак"! - Трябваше да го видиш.
Беше нещо...
Искам да кажа, че не сме квит с това...
защото всъщност ти дойде в къщата ми,
а знаеш, че не трябваше!
Ти уби брат ми.
Още дишаше, когато го видях за последно.
Въз основа на малкото, което знам за него,
това е повече, отколкото заслужава.
Сега...
можеш да ме погнеш
и ако успееш да ме очистиш,
все още ще трябва да възстановиш целия "Общак",
което ме води към въпроса... ще можеш ли?
Изобщо дали искаш това?
Защото чук, че искаш да излезеш от играта.
Какво по-добро време от този момент?
Хайде и двамата да напуснем. Нали така? Имаш скрити пари.
Имам предвид други, а не тези, които тлеят долу.
Така, че...
ще оправиш малко лицето. Може да отвориш бар
на някой от малко известните карибски острови
и да си живееш живота далеч от мен и това, което е мое.
Помисли си. Ще се навъртам наоколо.
По колите!
Мамка му!
Собственик
Защо да не напуснеш сега?
Ей, Хъчи!
Помниш ли, че ти казах да не правиш глупости,
защото няма да дойда да спасявам белият ти задник?
Е, ето ме тук! Сега!
Татко? - Сине...
Влизай вътре.
Доста оръжие си домъкнал. - А ти домъкна доста руснаци.
Знаеш ли, опитах това с пенсионирането.
Опитах го. Спиш до късно,
закуска, разходка в градината...
обяд, следобедна дрямка, плуване.
Проклет да съм, Хъчи...
ако не ми липсват тези неща.
Дами и господа, говори капитанът.
Пригответе се за излитане.
Довиждане.
Свърши ли патроните? - Да.
Тате? Ти? - И аз.
Ако просто беше откраднал "Общак",
можеше и да измислим нещо,
но да изгориш всичко?
Бях малко емоционален. - Не.
Не, беше глупак, господин Менсъл
и семейството ти ще плати за това.
Какво прави той? - Какво, мамка му, правиш, човече?
Всеки умира.
Някой по-рано от другите.
Добре, Хъчи.
Малко крайно... но славно.
Славно, как не.
Благодаря, благодаря.
Това не звучи никак добре.
Да. Изчезвайте. Аз ще се оправя с това.
Да.
Е, Хъчи и двамата получихте, каквото искахте.
А мен ме простреляха.
Здравейте. Тик е Ребека Менсъл. Моля оставете име и номер
и ще ви се обадя.
Бека, аз съм, аз...
Дължа всичко на теб.
Животът ми преди беше...
ти знаеш.
Благодаря, че ме остави да се преструвам, че съм друг.
Ако ми дадеш още един шанс,
ще опитам този път всичко да е както трябва.
Обичам те.
Кой си ти, по дяволите?
Аз?
Аз, аз съм...
Аз съм никой.
Това не е достатъчен отговор.
Повярвай ми, че е достатъчен отговор.
Изчерпателно.
Да. - Да, какво?
Три месеца по-късно. - Насам има красива трапезария.
Стените бяха по-тъмни,
но бяха пребоядисани, за да е по-светло.
Виж светлината, скъпи.
Както виждате предишните собственици са обичали храната
и кухнята е направи невероятна.
Кухнята. - Прекрасна кухня.
Поръчкови шкафчета, гранитен плот,
прекрасни стоманени аксесоари.
Извинете.
Каквото и да си помислите, в кухнята го има.
И с това ние... Извинете ме. - Няма проблем.
Такъв е животът. Обадете се. - Благодаря.
Езерото. - Частно езеро.
Да. - За вас е.
Хъч.
Благодаря. Тази къща има ли...
Мазе.
Следва финална сцена
Превод и субтитри: mia_one
Кажи ми пак за онзи, когото застреля на стълбището.
Бяха трима, татенце, трима. - Наистина ли?
Все пак не ти вярвам. - Все пак така стана.
Защо просто не летим дотам?
С този багаж ли?
Да.