превод и субтитри: stanislava
субтитри от YavkA.net
Където се потапят скалистите планини на Слът Ууд,
в езерото се крие остров.
Където се будят чаплите, и водните плъхове,
Там сме скрили вълшебните варели пълни с боровинки
и най-червените крадени череши.
Ела, човешко дете!
В дивите гори и води, с фея ръка за ръка,
За света, по-пълен с плач, отколкото можеш да разбереш.
Двете страни на чудесата
Никога няма да забравя това лято, бях на 9 годинки.
Беше лято на чаени партита и битки с мечове.
В копнежи да пораснем, и страх да остареем.
Мечтаейки нещата да останат така завинаги.
Това беше лятото, в което намерихме лодката.
Ще оскубя вредният гризач. Ще отмъстя смелият началник.
Пусни го. - Накарай ме.
Ще те хвана. - Тигър Лили, хайде.
Чакайте ме.
Аз съм Пан, господарят на гората, и това са моите дървета.
Не си никакъв Пан!
Вземи това! Предай ми принцесата на индианците,
или кажи сбогом на заложника, началник Уитчхоу.
Никога!
Ще го взема. - Мама каза да не прескачаме стената.
Блайми. Ела да видиш.
На кого мислите, че принадлежи. - Който си го намери, негово си е.
Наше е сега.
Просто се нуждае от малко поправяне.
Представете си, тримата приятели в морето.
Осмеляващи се да открият непознати територии.
Накъде, капитане? - Дейвид, ами ако се изгубим?
Това е смисълът нали? Ще бъдем изгубените момчета и момичета.
Питър, почти забравих. Намерих това в гората.
Мислиш ли, че е важно за индианците?
Перо от орел.
По-добре да се измия.
Побързайте, вие двамата. Не видяхте ли кое време е?
О, скъпа. Ще закъснея.
Спри, не го дразни. Днес за малко не загуби козината си.
Ще се размърдате ли? Хайде, влизам с вас.
Забравихте ли, че леля ви Елинор ще дойде да вечеря.
Ще ме довършите, вие двамата.
Кои са тези мръсни скитници, какво са сторили с моите деца?
Къде е Питър?
Отиде да говори с татко. - Качвайте се.
Тази ще я задържа. Ела, говори с мен.
Имам нещо за теб.
Тенекеджията беше тук, поправяше саксиите,
когато приключи, видя, че му е останал малко мед,
и се съгласи да ти направи малък подарък.
Искаш ли да го видиш?
Просто звънче.
Не го мислеше, наистина. Не, не, всичко е наред.
Нека позная. - Питър. - Златният галеон?
Изплаши ме. Не е време за вечеря, нали?
За стария г-н Браун ли е? - Точно така.
Златният галеон.
Първият кораб обиколил света.
Представи си, какво ли е да обиколиш света.
Да преплуваш Индийския океан и Пасифика, и дори да откриеш нови земи.
Нещата, които е видяла.
Когато първото бебе се е разсмяло, за първи път
смехът му се счупил на хиляди парченца
и те всички се разпръснали,
това било началото на феите.
Феите са прекалено вълшебни за човешкото око.
Когато ги погледнем, приемат формата на звънчета.
Всяко дете, си има собствена феичка.
И това тенекиено звънче е родено за теб.
Звънче. Чудесно е да се запознаем.
Какво е това?
Г-н Литълтън, мое задължение е да ви уведомя, че синът ви Питър,
не се справя в училище.
Питър. - Знам какво си мисли тя.
Не съм Дейвид, но не съм и глупак. - Кой е казал нещо за Дейвид?
Ако беше глупак, щеше ли да рецитираш пълен списък на британските кораби
от последното десетилетие, за по-малко от 5 минути?
Щеше ли да можеш да построиш функционален модел на галеон в бутилка?
За разлика от роднините си, ако мога да добавя.
Не съм загазил, значи? - Разбира се, че си загазил.
Трябва да се постараеш, Питър.
Заради мен.
Ела тук.
Внимателно, скъпи.
Последната. - Пази се от кралицата на купите.
Внимателно.
Чудесно. - Браво. - Браво, хайде скъпа да продължим.
Тази игра се превърна в семеен спорт. Рекордът ни е 4 тестета
но Джак мисли, че можем и с 5.
Леко съм шокирана, че ти изобщо му разрешаваш да има карти.
Червената кралица, залови Бялата кралица.
Алиса, Джак! - Идват. Почти сме готови.
Добре.
Ето те.
Изглеждаш прекрасно.
Не и наполовина, колкото теб, кралице моя.
Сестра ми е в другата стая.
Роуз?
Да. - Тя е в много добра форма тази вечер.
Дейвид, какво мислиш за уроци по танци?
Трябва да се научиш, ако някога искаш да отидеш на бал.
Не мисля, че това е, което го вълнува, Елинор.
Мамо, исках да попитам дали ... - Алиса, говори, когато се попитат.
Ти сериозно ли, дете.
Но ако всички спазвахме това правило, да говориш, когато те питат,
и другия човек винаги те изчаква, никой, никога няма да каже нещо.
Червената кралица, не търпи неподчинение. Внимавай с мислите.
Алиса, какво искаше да попиташ? - Извинение, от бялата кралица.
Чудех се дали ще ми помогнеш да зашия нещо.
Мило момиче, шиенето е част е превръщането ти в дама.
Ще поправя жилетката на зайчето. Беше разкъсана този следобед,
когато беше взето за заложник от индианските войни.
Горкото. Разбира се, че ще ти помогна.
За бога, Роуз, ноктите на момичето са изгризани до дъно
а каквото е останало от тях е пълно с пръст.
Игра навън, Ели. Това правят децата. - Не, това правят момчетата.
При момичетата е съвсем различно. Така не се отглежда дъщеря.
Което няма как да знаеш от богатия си опит в отглеждането на деца, нали?
Брилянтно. - Деца, имам вълнуващи, новини.
Дейвид е бил приет в училище Бристълмос.
Започва новия срок след месец. - Училище Бристълмос.
Ще заминеш ли? - Нека не мислим за тогава.
Леля, ви не трябваше да ви казва, преди да говори с майка ви и мен.
Има още няколко неща за доуточняване.
Не, обсъдих го с Роуз.
Щях да ти кажа. Просто нямах възможността.
Уилям и аз, ще платим обучението на Дейвид. Всичко е уредено.
Ти се съгласи с това?
Не виждам защо трябва да усложняваме нещата.
Роуз, скъпа, остави го. - Джак.
Знаете ли? Момчетата, които са далеч от дома
пак получават подаръци за рождените дни.
Шапката, ще я направиш за мен, нали? - Разбира се.
Перо от орел. Най-страшният от всички индиански символи.
Какво значи?
Кураж. - Кураж.
Ами можем да се възползваме от малко кураж от време на време.
Златният ключ. Отново.
Любимата ми. - Знам.
Трябва да проверим за чудовища.
Намерих едно.
Лека нощ, любов моя. - Лека нощ.
Не искам да заминаваш.
Какво ще кажеш, да оставя сянката си?
Той е по-глуповат от мен, трябва да го пазя от беди.
Съгласна? - Да.
Не мен. Него. - Съгласна.
Дали хората забравят да мечтаят, когато пораснат?
Леля Елинор, със сигурност. - А мама и татко?
Защо не? - Май някои имат допълнителен прашец,
който може да излезе през прозореца на детската, и да бъде приет от възрастни.
Да отворим ли прозореца? За да сме сигурни?
Чудесна идея.
Видях писмото от учителката. Няма да излизаш днес,
докато не довършиш аритметиката. Става ли?
Добро утро. - Добро утро.
Какво е това? - Списък за покупки.
За копието на г-н Браун ли? - Точно така.
Отивам до Лондон, за да ги взема. Може да се видя със стар приятел.
Ще закъснееш ли?
Не.
Чао-бао. Питър.
Чинии и аритметика. Какъв ужасен ден.
Как може да си толкова добър в това?
Мога да го направя.
Не. Това не е нищо.
Ти спечели.
Може ли да играем на криеница?
Суетата на Лондон, е лека мистерия в съзнанието ни.
Знаехме, че баща ни е имал живот преди нас, но какъв е бил този живот ...
Едва ли бихме могли да си представим.
Виждал ли си баща си? - Не.
Шефа. - Трябваше да стоя настрана.
Как е той? - Все още е шефът, нали?
Мислил ли си да наминеш, заради старите времена?
Двамата знаем, че не мога.
Как е семейството ти? - Най-големият ми син отива в Бристълмос.
Виж ти. Сигурно си горд.
Да. Предполагам, че съм.
Моето момче, в Бристълмос.
Кой би си го помислил? - Трябва да му взема нещо.
Момчето заслужава подарък, за такова постижение, нали?
Намерих те.
Никак не ме затрудни.
Нека ти помогна. - Не ми трябва помощта ти.
Мама ще ти разреши да играеш чак като приключиш. - Остави ме.
Никога не си възнамерявал да ми помогнеш с поправката на лодката нали?
Разбира се, че щях. Не знаех, че ще ... - Няма значение.
Отивай в тъпото си училище. Ти си просто като всички останали.
Но не и аз. Никой няма да ме хване и да ме направи мъж.
Затрудняваш ли се? Просто исках да ...
Дейвид?
За твоя момент на радост.
Е, отвори го.
Това е точно, като ... - Моят баща ми е дал. Да.
Никога не се срещна с дядо си. Имаше големи надежди за мен.
Не съм сигурен, че успях да ги изпълня.
Искам да знаеш, че се гордея с теб, Дейвид.
Добре. Оставям те.
Дай ми това. Имаме време за приключение, докато замина.
Какво правиш?
Пирати. Това може да е опасно.
Можеш да се оттеглиш, ако искаш. - Върни се, ако искаш, момче от Бристълмос.
Не се страхувам. - Нито пък аз.
Едно ... две ... три ...
Знам, че си тук. Излез и се бий!
Ела тук! - Ще се бия с всички пирати в морето.
Зад теб!
Отгоре!
Браво, Дейвид.
Дейвид!
Дейвид, ми липсва.
Видя ли това?
Какво? - Това е.
Играехме на криеница, и сега той иска да го открия. - Алиса.
Няма го.
Няма го. Заради мен. - Питър, моля те.
Можеш да се откажеш, ако искаш.
Върни се, ако искаш, момче от Бристълмос.
Не, Алиса.
Мамо? - Иди да си играеш.
Какво правиш?
Правя шапка на Дейвид, както обещах.
Чу ли това, звънче? Прави му шапка. Ще се върне.
Ето така. Защо мама не ни завие?
Искам мама! - Майка ти трябва да си почине.
Хайде тогава. Да прочетем приказка. - Гуди, разкажи за сиропиталището.
Да видим. Мисля, че е тази.
"Преди много време, в далечна земя,
имаше сиропиталище.
Всеки ден, децата правеха, каквото им беше казано.
Учеха усилено.
Работеха усилено.
И никога не играеха на игри.
През нощта, когато ги оставяха сами,
техният златен прашец изпълваше стаята,
и ги отвеждаше надалеч,
без значение, колко се опитваше техният надзирател, не можеше да ги спре
да избягат в мечтите си.
Защото като възрастен бе забравил да мечтае.
Питър, какво ти става?
Мисля, че ставам все по-голям за тези приказки за лека нощ.
Лека нощ.
По леглата.
Питър.
Не искам да си отиваш.
Никой няма да ме хване и да ме направи мъж.
Ще бъдем изгубени момчета в дивото.
Хванете ни, ако можете!
Чакай ме!
Никога няма да ни хванете. Ние сме изгубените момчета в дивото!
Чакай!
Ехо?
Роуз?
Чарли? - Джак, съжалявам за сина ти.
Включи ме.
Казах, включи ме!
Дай ми картите си. Ти също.
Виждам, че много се забавляваш.
Какво те кара да си мислиш, че можеш да дойдеш тук и да играеш?
Дълговете ми бяха изплатени преди години. - Така ли?
Имах лоша ръка, приятели. Късметът ми ще се върне скоро.
Виж, добре.
Дай това, на този твой шеф.
Кажи му, знае, че съм добър за това.
Сигурен съм, че ще му хареса.
Роуз? Роуз?
Роуз, чу ли поне дума от това, което казах?
Всъщност ...
Искам да дойдеш при мен и Уилям, за известно време. Защо си го причиняваш?
Просто не разбирам.
Няма да разбереш, докато не станеш майка.
Разбирам. Няма значение.
Майка ми изглеждаше изгубена.
Не можех да я достигна.
Затова се протегнах към сърцето.
Искаш ли чай?
Много ще сме благодарни за компанията.
Благодаря.
Искаш ли да видиш истинска къщичка за чай?
Благодаря, много.
Забавляваш ли се?
Имаш ...
Да, малко сметана ...
Малко по-надолу.
Почти го изчисти.
Не е ли приятно?
Срамота е, че не сме прекарвали време заедно, преди.
Ти наистина си прекрасно момиченце. Не съм момиче, а дама.
Тогава мисля, че трябва да знаеш, че дамата никога не слага лакти на масата.
Дамата кръстосва крака, само в глезените.
Мило момиче. Просто искаш да се научиш на цивилизовани маниери. Не е ли така?
Имаш нужда от помощта ми, и ще я получиш.
Дамата, не трябва да гризе ноктите си. Отвратителен навик, на нисшата класа.
И просто, защото баща ти е от тази класа, не означава, че и ти трябва да си.
Ще направим дама от теб.
Перфектно.
За последен път. Обещах му. - Знам.
Имам новини.
Питър, това е чудесно.
Искам да заема мястото на Дейвид, в Бристълмос.
И аз мога да те накарам да се гордееш. - Питър, винаги ни караш да се гордеем.
Стой настрана. - Не, не, не.
Казах ти да си платиш дълговете, Литълтън.
Всички добре ли са?
Роуз, мога да обясня. - Трябва да съобщим на полицията.
Не, той държи полицията в джоба си. Защо? След всички тези години.
Знаеш какъв е.
Ще платя. Като приключа "Златният галеон"
на г-н Браун, ще имаме достатъчно да изплатя дълга си. Роуз?
Довърши го!
Роуз. Роуз. - Довърши го. Хана.
Деца?
Какво правиш?
Алиса, връщай се в леглото. - Питър.
Какво се случи тази вечер, неприятностите на татко,
нямаше да ги има, ако Дейвид беше тук.
Ако беше тук, нямаше да стои и да гледа.
Чакай! Искам да помогна!
Алиса, слизай.
Добър вечер, скъпи мои. Може ли да ми дадете малко монети.
Внимавай! - Давай, давай, давай.
Махни се от пътя. - Побързай. Той идва. Хайде.
Върнете се. Малки вредители.
Бягай!
Почакайте, само докато ви хвана, малки плъхове.
Побързайте. Махни се от пътя.
Чувате ли ме? Малки боклуци.
Алиса, давай! Безполезни хлапаци.
Ако ви набарам. Ще ви убия!
Защо ни следвате? - Заради вас, изгубихме плячката си.
Това ли?
Да не би да знаете, пътят към магазина за залози?
Тук ви оставяме. - Няма ли да дойдете?
Имаме работа в Роу.
Как можем да ви се отплатим?
Ехо?
Има ли някой? - Деца! Деца!
Игри и игри и име ми кажи?
Питър. - Питър ... - Литъл ... - Пан.
Питър Пан и Тайгър Лили.
Може ли да ми отговорите на гатанката?
Обожавам гатанки. - Обожава гатанки.
По какво си приличат гарван ... и бюро?
По какво си приличат гарван и бюро? - Колко ще ми дадете за това?
Трябва ли да го продаваш?
Нека всички се придвижим.
Благодаря.
Алиса, виж.
Какво имаш за мен?
Отгатнахте ли гатанката? - Не. Какъв е отговорът?
Нямам си ни най-малка представа. Може ли?
Косата ти иска подстрижка.
Татко?
Имаме гости. - Клиенти, да, да, знаем.
Как се казвате? - Питър Пан. - Тайгър Лили.
Точно.
Може да ми казвате ... Си Джей.
Доста необикновена находка.
Надписът е ...
Някак си ... Личен.
Беше подарък от баща ни.
Сложни личности, нали?
Бащите.
Сигурен ли си, че искаш да се разделиш с него? - Какво?
Казах сигурен ли си, че искаш да се разделиш с него?
Трябва да го продадем.
Добре, тогава да правим бизнес.
Направихме го. Наистина го направихме.
Нямам търпение да видя лицето на татко, сутринта.
Винаги съм се чудела, кога с брат ми поехме по различни пътища.
Страдахме еднакво.
Алиса, събуди се.
Заспивахме с едни и същи песнички.
Имаше ли конкретен момент, в който се разминахме?
Седиш върху крака ми.
Изгубените момчета на вашите услуги. Искаме да дойдете с нас.
Откъде взехте това?
Алиса, какво правиш?
Казала съм ти винаги да чукаш. - Съжалявам, мамо.
Какво прави отварата ти? - Не ти трябва да знаеш, не е за деца.
Не става за деца. - Не съм дете, аз съм дама.
Знам всичко за това как се държат дамите.
Като начало, гризането на нокти не е присъщо за дама.
Отвратителен навик на нисшата класа. - Нисшата класа?
Само защото татко е от тази ...
Не говори така за баща си. Никога!
Върви си в стаята.
Отведи ме оттук, звънче. Знам, че си истинска феичка.
Можеш да се покажеш. Безопасно е.
Звън, моля те.
Звън?
Съжалявам, Звън.
Благодаря, Уелс.
Джак, радвам се да те видя. - Г-н Браун.
Мога ли да ти предложа супа от костенурка?
Не. Не, благодаря ви г-не. - Не. Мъдър мъж.
Как мога да ти помогна? - Отне ми малко повече от уговореното,
но копието, което поръчахте, е готово.
Прелестно е.
Работата ти винаги е била впечатляваща, Джон.
Но точно това копие, бе за рождения ден на внука ми.
Да го надпиша ли?
Рожденият му ден, беше преди седмица.
Чух какво се е случило, със сина ти. Съжалявам.
Изпратих Уелс, да провери, но ти не си беше вкъщи.
Нямах избор, трябваше да наема ...
друг майстор да свърши работата.
Сигурен съм, че разбираш.
Да.
Да, разбира се.
Благодаря ви господине.
Да?
Съжалявам за това, което казах.
Изтървах се, Алиса.
Роуз, как можа? - Начинът, по който ме погледна, Ели.
Не съм на себе си, откакто ...
Искаше ми се да имам още малко време с него.
И сега това с Джак.
Какво за Джак? Какво се е случило?
Ни ... Не трябваше да споменавам. Просто ...
За Бога, Роуз. Спри да си гризеш ноктите. Не си го правила от дете.
Най-отвратителният навик на нисшата класа знаеш го.
"И само защото Джак е не значи, че и ти трябва да си."
Това ли каза на дъщеря ми? Той и е баща Ели!
Роуз, чуй ме. Трябва да ме разбереш ... Роуз!
Знаех си, че ще ми остави следа.
Всички деца са били в Небивалата земя.
Но повечето деца, губят Небивалите си земи, когато пораснат.
Главите им се размътват.
Като обесване.
И препариране.
Повечето деца? - Повечето, но не всички.
Чувал ли си за прашец за сън?
Прашец за сън?
Прашец за сън е нещото, което ни позволява да помним.
Той е причината да можеш да направиш пясъчен дворец в небето.
Или да се разходиш до луната. - Добре.
Какво общо има това с мен? - Никой е нямал толкова прашец.
Не трябва да порастваш, никога.
Ела в Небивала земя с нас, и си остани момченце завинаги.
Трябва да порасна Нибс.
Семейството ми разчита на мен.
Не виждаш ли? Не са очаквания.
Това са мечтите им.
Какво прави отварата ти?
Моля те, отваро, отведи ме надалеч оттук.
Нека изчезна.
Тате?
Ето. Можеш да ги използваш да платиш на този мъж.
Откъде се сдоби с това?
Това не е твой проблем. Питър, не трябва да се притесняваш.
Не разбираш ли? Всичко ще е наред, вече.
От това се нуждаеше. Аз ти го осигурих.
Откъде ги взе? - Не.
Откъде ги взе? Отговори ми!
Питър.
Питър!
Питър?
Нека аз се погрижа за това.
Това е мой проблем, не твой. Питър.
Питър?
Ако си тук, излез.
Искам да дойда с теб.
Връзката между братята ми бе дълбока и истинска.
Но не всички братя са такива късметлии
и когато бащата раздели братята ...
Здравей, татко. ... може да стане наистина лошо.
Момчето ми!
Джеймс, виж.
Това е синът ми, Джак. Дошъл е от университета.
Кажи на Маргарет да слезе ...
И да сложи чайника. - Ела, ела, ела. - Добре съм.
Седни, седни.
Той е малко бавен. - Достатъчно.
Нямам парите, Джеймс. Имам нужда от още време.
След 12 годни, това е всичко, което ще кажеш?
Пийни едно с брат си, Джак. - Ще говорим по работа после.
До дъно.
Твоите малки нахалници, по-умни са, отколкото очаквах,
две разглезени аристократчета.
Дойдоха тук. Можеш ли да си представиш?
Две малки мишленца, преминаха през устата на крокодила.
Бил си мил с тях. Оценявам го.
Те са моя плът и кръв, Джак. - Не всички предаваме семействата си.
Плюс това, носеха съкровища от отдавна забравеното минало.
За нашия син, с гордост.
Трогателно, както винаги. Да се върнем откъдето започнахме.
Бях изгубен, татко. Трябваше да се махна.
Но въпреки това, ето те тук. Може би тук ти е мястото.
Аз не съм като теб. - Татко.
Върви си легни, татко.
Да. Ще си легна.
Ще ти донеса парите скоро.
Правилата никога не са важали за теб, а? - Имам нужда от време.
Винаги арогантен, малък сноб.
Загубих сина си, Джеймс.
Моля те.
Все още съм твой брат.
Ами, тогава братко,
веднъж в живота си,
трябва да си платиш дълга.
Роуз!
Счупи ми ръката.
Просто поисках още малко време.
Ще го убия.
Отрежете му главата.
Не говори така за баща си, никога!
Скъпа? Алиса?
Остави ме намира. - Трябва ни доктор.
Ще повикам доктора.
Питър. Винаги сме си приличали.
Малко по-светли, отколкото света би позволил.
Не оставяй живота да те сломи.
Носи се над него, възможно най-дълго.
Обещаваш ли?
Питър? Обещаваш ли?
Обещавам.
Тя е горе.
Остави ме намира.
Майка ми не е тук. - Не съм дошла за майка ти.
Дошла съм за теб. Виж.
Роуз, скъпа, как е Джак? - Отрязаха му ръката, Елинор.
Той е творец. Не може да работи. - Искам да знаеш, че Уилям и аз
ще направим всичко по силите си да помогнем, докато Джак се оправи.
Имам едно условие. Алиса да дойде с мен.
Махай се. - Ще я отгледам подобаващо,
ще бъде добре поддържана и омъжена за подходящ мъж.
Напусни дома ми.
Дори да го направя, не мога да кажа, че тя ще стои далеч от мен.
Виж скъпа, Алиса сама предложи.
Напусни. - Махни се, Елинор. - Роуз.
Махай се.
Така ще е най-добре. Ще видиш.
Какво е това?
Реших, че ще искаш нещата си тук.
Нека помогна. - Не, не, не. Питър.
Всичко свърши. Никой няма да ни притеснява вече.
Нито брат ми, нито никой.
Свърши. Свърши.
Си Джей причини това на баща ни, Алиса.
Той е наш чичо. - Какво?
Си Джей ни е чичо.
Наш роднина ни го причини. - Пусни ме.
Ще си плати. Знам как.
Не, Питър. Не можеш. Ще те преследват.
Точно затова няма да мога да се върна. Никога.
Ела с мен.
Ще живея с леля Елинор. - Леля Елинор?
Ще те превърне в дама. Няма да можеш да си играеш.
Време е да порасна.
Това тенекиено звънче е родено за теб.
Червената кралица не толерира неподчинение. Отсечете му главата.
Ще направим дама от теб.
Алиса!
Не е време да порастваш, Алиса.
Никога не е. - Питър?
Ще видиш.
Ще закъснея.
Преди много време, в далечна земя
имаше семейство.
По това време децата правеха това, което им беше казано
и в дълбините на сърцата си
се тревожеха, какво може да означава да пораснеш.
Но през нощта, когато сърцата им спят
техният звезден прашец изпълваше стаята,
и ги отвеждаше надалеч.
Елате у дома.
Хвани ме ако можеш.
Бях просто посетител в Страната на чудесата.
Грижи се за Питър, Звънче.
Питър беше роден, да бъде Пан.
Брилянтно.
О, бебче.
Обичам те. - И аз те обичам.
Винаги знаехме, като идваше да ни види ...
Защото ни оставяше част от приключенията си.
Роуз?
Светът е свеж и пълен с възможности, отново.
"Той идва, човешкото дете,
при дивите води и гори с фея за ръка,
за света по-пълен с плач, отколкото може да разбере.
Мамо, какво има?
Нищо, Уенди. Нищо.
Изглеждаш чудесно, Алиса.
Не помня, пътят към заешката дупка,
или миризмата на бреговете в Небивалата земя.
Но заради братята си
не съм забравила да мечтая.
Превод: stanislava @ 2021
YavkA.net