The Stupid Dreams Subbing Team представя:
ДО ВСИЧКИ МОМЧЕТА, КОИТО СЪМ ОБИЧАЛА ПРЕДИ
ВСЕ ОЩЕ ТЕ ОБИЧАМ
"Приключенията на детегледачката"?
Сериозно ли, Лара Джийн?
Не е време да фантазираш, че живееш във филм от 80-те.
Днес е различно, защото не е фантазия.
Това е истинският ми живот. Не ти ли изглеждам различно?
Не, не го виждам. Как си различна?
Как изглежда някой, който има гадже.
Той скоро ще е тук, а ти не си започнала да се приготвяш.
Изкъпа ли се?
Излез.
Ще си взема душ.
Хората казват, че приказките не са истински. Но понякога...
"И заживели щастливо" е истина.
Мислех за този момент, откакто започнах да чета романтика.
Моята първа среща.
Как изглеждам? - Идеално.
Изглеждаш фантастично, скъпа.
Добре.
Здравей. - Здравей.
Какво става?
Нищо особено. - Така ли? Донесох ти нещо.
Благодаря. - Здравей, Кити. Това е за теб.
Герберите са ми любими. - Д-р Кови.
Какъв ресторант си избрал? Знам някои от най-добрите.
Добре, татко... Сложи ги във вода. Тръгваме.
Кажи го на глас. 11 ч.? - 11 ч.
Добре, забавлявайте се. - Но не твърде много.
Чао.
Никога не съм ходила в Кардона. Мястото е добро.
Толкова се вълнувам. - Така ли?
Да! - Мисля, че ще ти хареса.
Толкова е красиво.
За госпожицата. - Благодаря.
И за господина. - Благодаря.
Тук имат големи менюта.
Голямо меню, по-изискан ресторант. Всички знаят. Ресторант с 2 вилици.
Дават ти втора, в случай че бутнеш първата от масата.
Не, не е така.
Така е. - Не, не е.
Гледай. Готова ли си?
Питър, спри. Засрамващо е! - Боже мой. Какво става?
Питър.
Добре, че имам резервна.
Това е първата ми среща.
Никога не съм имала гадже.
Надявам се, че ме бива.
Ей. - Да?
Дай ми ключовете си. - Искаш да шофираш?
Вече съм добър шофьор!
Страх ме е да карам в снега, но познай какво. Не вали сняг.
Добре. Само не ни убивай. - Да!
Моля те?
Как разбра за това?
Имам си начини.
Добре, пишеш желание и после го изпращаш в небето.
Това не е желание. - Какво имаш предвид?
Не е желание. Случва се сега, затова не може да е желание.
Какво? - Какво?
Какво има? - Просто не искам това да приключи.
В момента мислиш за края ни?
Просто ми изскочи в главата, ясно? Просто...
Е, кажи на тази мисъл да се махна!
Не може да мислиш за раздяла на първата ни среща.
Просто не искам да си разбием сърцата.
Обещавам, че няма да разбия сърцето ти.
Обещавам да не разбия сърцето ти.
Харесва ли ти? - Да.
Виж това! Страхотно е! - Имаш наистина страхотен почерк.
Можем да го направим. - Справяш се. Да!
Да го напълним.
Яко!
Боже мой! - Ето го!
Успяхме! Толкова е красиво.
Инициалите ни все още се виждат.
Не мисля, че някога ще свикна с колата ти.
Малко е... - Толкова е висока.
Това е доста, доста високо купе.
Сякаш падам, когато сядам.
Тогава изчакай. Ще те хвана от другата страна.
Какво? - Е...
как беше първата ти среща?
И ми кажи така, сякаш не си излизала с мен.
Беше... идеална.
Така ли? - Да.
Добре. Лека нощ.
Лека нощ.
Обърнете по-голямата част над по-малката в лявата ви ръка.
Трябва ли да се облечем така? Другите няма да го направят.
Кити. Това иска татко.
Изглеждате невероятно! Обичам корейската Нова година.
Много ми се иска да съм там. - Да, ние също.
Ще ти изпратя милион снимки. - Време е! Трябва да тръгвам!
Моите момичета!
О, не. Започва се. - Като две красиви малки рози.
Това Марго ли е? Скъпа, иска ми се да си тук.
Аз също. Обичам ви! - Чао.
Успях.
Да, не мислех, че ще можеш.
Добро утро! Изглеждате страхотно.
Благодаря! - Заповядай, докторе.
Благодаря, Жасмин.
Не мислиш ли, че изпускаш много, като не облече ханбок?
Да, мамо. Много съм опустошена.
Красивата ми Кити. Добра работа. /на корейски/
Благодаря.
Искаш ли бира, Дан? - Да, защо не?
Е, Дан, излизаш ли с някого?
Кари! - Просто питам!
Трябва ли да остане сам?
Татко казва, че е важно да запазим корейското си наследство.
Но истинската причина да полагаме усилия по празниците
е, защото така се чувства по-близо до мама.
Значи имаш гадже?
Без да се обиждаш,
но винаги съм мислила, че си от типа "без гадже до колежа".
Казва се Питър и нямаше да излиза с нея, ако не бях аз.
Дори не знаеше, че съществува,
но изпратих любовно писмо, което тя му написа...
Всъщност написа пет.
Започнаха фалшива връзка, за да ревнува бившата му
и да прикрият по кого тя си пада,
но стана странно и започнаха да излизат наистина.
Сега са истински гаджета и са очарователни.
Сладка история.
Малко 13+, но сладко.
Покажи негова снимка на Хейвън.
Стига бе. Това ли е гаджето ти? - Да, защо?
Пич, не ми се ще да ти казвам това,
но видях видеоклип как той и някакво момиче го правят в джакузи.
Да, ами... това бях аз.
Но не е това, което мислиш. Само се натискахме.
Това...
всъщност е яко.
Искам малко сладолед. Вие искате ли?
Разбира се. - Разбира се.
Това е за теб.
Благодаря.
Когато Кити изпрати писмата, мислех, че животът ми приключи.
Молех се писмото до Джон Амброуз да се е изгубило.
И когато не чух нищо, мислех, че кошмарът е приключил.
Но предполагам, че не беше.
Скъпа Лара Джийн,
не можах да повярвам, че получавам писмо от теб.
Минаха колко… 5 години, откакто се видяхме?
Не съм луд или нещо такова. Бях толкова щастлив, че го получих.
Не мога да повярвам колко зряла си била на 11 г.
Когато бях на 11, майка ми още ми правеше обяд за училище,
но ти си била с всички тези сложни мисли и емоции.
Това е лудост.
Спомних си за деня, когато се заключихме след училище. Помниш ли?
Четохме "Хари Потър" до свечеряване в къщата на дървото на Робъртсън.
Ако тогава бях написал любовно писмо, съм сигурен, че щеше да пише:
"Хареса ми да чета с теб."
"Много си хубава."
Но писмото ти беше много повече от това.
Имам само един въпрос: Защо го изпращаш сега?
Каквато и да е причината, се радвам, че го прочетох.
Твой, Джон Амброуз.
Боже мой.
Джон Амброуз Маккларън току-що ми написа писмо.
Чакай, това значи ли, че и той ме е харесвал в шести клас?
Харесва ли ме сега?
Добре. Успокой се.
Не е спонтанно любовно писмо. По-скоро е благодарствена картичка.
Няма нужда да отговарям.
Но... няма ли да е грубо, ако не отговоря?
Определено не би било деликатно, затова отговарям.
Но по приятелски начин. Просто като да си любезен.
Благодари му за писмото и продължи напред.
Скъпи Джон Амброуз, надявам се, че си добре.
Продължи ли с интереса си към политиката и дипломацията?
Сигурна съм, че си още по-умен, внимателен и очарователен…
Какви ги говоря? Не мога да кажа това.
Скъпи Джон Амброуз, какъв прекрасен почерк имаш.
Когато видях името ти на плика, сърцето ми изскочи и после...
Толкова съм тъпа.
Скъпи Джон Амброуз,
първо, благодаря, че отговори на писмото.
Хубаво е да се чуем след толкова време.
Помня деня в къщата на дървото, когато четохме до свечеряване.
Каза, че си Хафълпаф, а това беше и моят дом.
Мислех, че може би това е знак, че ни е писано.
Боже мой. Не мога да го направя.
Трябва ли да кажа на Питър за това?
До всички младежи, моля, докладвайте в кафенето,
за да изберете обществените си дейности за пролетта.
Какво става, Кови?
Готова ли си? - Винаги.
Какво става в главата ти? - Какво имаш предвид?
Канелени бисквити. Печеш ги, когато си замислена.
Откъде знаеш? - Не знам. Може би от снимката,
която публикува в Инстаграм преди няколко месеца, #замисленопечене?
О, да. Тогава не знаех какво става между нас.
Това не се случва сега, надявам се.
Помниш ли, когато Кити изпрати писмата ми?
Това сериозен въпрос ли е?
Не, разбира се, че си спомняш.
Ти ме попита кой още е получил,
казах ти, че последното е при някого от Младежките обединени нации?
Беше Джон Амброуз Маккларън. - Стига бе.
Маккларън? Това беше моето момче.
Ами той ми отговори.
Писал ти е... истинско... Ама истинско писмо или имейл?
Да, истинско писмо по пощата.
Той каза ли нещо за мен?
Например? - Не знам.
Като: "Как е Кавински? Как се справя?"
Не. - Отговори ли му?
Още не. - О, значи... го планираш?
Вероятно би трябвало.
Защо? - Защото би било грубо.
Не знам защо ми казваш всичко това. Искаш разрешение или...
Не, просто мислех, че ще е странно, ако не ти кажа.
Изберете разумно обществените си дейности.
Ще представяте "Адлър" на избрания от вас пост.
Разширете хоризонтите, хора! Благодаря.
Йо! Какво става, голямо момче?
Ел Джей. - Здрасти, Тревър.
Брато, виж това. Вече заехме шест места на Оукууд Маркет.
Всички са вътре, сделката приключи. - Хайде, Кови, да те запишем.
Оукууд? - Да.
Мислех, че ще бъдем в "Белвю".
Добре, изчезвам. Насладете се на спора си.
Хайде, нека те запишем. Ще е забавно. - Марго е доброволствала в "Белвю".
Освен това "Белвю" изглежда по-добре при кандидатстване в колеж.
Не знам, просто с момчетата решихме, че ще сме в Оукууд,
когато започна тренировката, но...
Трябва да тръгваш. Ще се запиша за "Белвю".
Сигурна ли си? - Да.
Върви да се запишеш. Сериозно.
Добре, нека се реванширам.
Да се срещнем след тренировката на кафе. 17 часа.
Звучи добре.
Епично е. - Толкова си мързелива!
Елате да се запишем за "Белвю".
Да играя на Connect 4 с осемгодишни? Не, благодаря.
Как ли пък не. Вече се записах в кухнята за супа.
Имам предложение за нова програма. Хуманно отношение към животните.
Крис, това си ти с кучето си у дома.
Да, куче, което е спасено. Гениално е, нали?
Не, това е гениално. На твоя страна съм за това, Крис.
Разбира се, че ще отидеш в "Белвю".
Толкова си предсказуема, Лара Джийн. Възхитително.
Предполагам, че отиваш в Оукууд. - Сортиране на полугнили продукти?
Не, благодаря.
Е, видях на сторито ти, че този уикенд сте отишли в Кардона?
Класически Кавински.
Докато не се разделихме, мислех, че ще умра,
ако хапна още едно cacio e pepe*. /*вид италианска паста/
Съвет: Ако искаш да влезеш в дънките си идното лято,
вероятно трябва да започнеш да поръчваш салата.
Когато с Питър се събрахме,
не очаквах да съм толкова несигурна за предишната му връзка с Джен.
Но всеки първи път, който имах с него,
той вече го беше имал с нея.
Извинявай, този стол зает ли е? - Да, за гаджето ми е. Съжалявам.
Нали не ти трябва стола, Лара Джийн?
Трябва ми. Питър идва насам.
Просто малко закъснява. - Така ли?
Някой използва ли този стол? - Да. Гаджето ми, той идва.
Много съжалявам, Кови. Аз...
Треньорът ни накара да бягаме по скамейките, докато ни се доповръща.
Е, можеше да ме уведомиш.
Можеше, но той има едно правило.
Без смс-и на тренировка иначе не започваме.
Трябва да играя всяка игра, затова...
Наистина съжалявам.
Трябваше да измисля по-добър план, за да не чакаш.
Да, трябваше.
Да се махаме оттук. - Какво?
Обади се на баща си. Кажи му, че ще се прибереш късно.
Какво? Къде отиваме? - Извеждам те.
Добре. - Да тръгваме.
Добре, добре, тръгвам. - Не е нужно да вдигаш пръст.
Много благодаря, човече.
Готова ли си? - Да.
Така ли? - Да вървим!
Тук сме заедно в Сизлър.
Започваме! Това е твоя идея! - Знам!
Обичам тази среща.
Добре, какво искаш после? - Блъскащи колички!
Разбрах. Разбрах! Хайде.
Хайде. Давай, давай! - Спри. Давай!
Спри, недей. Питър! - Спри, спри!
Давай, давай! - Не, не!
Да! Победата е моя! Аз печеля!
Много добре. - Извинете?
Може ли това, моля? Благодаря.
Гледай.
Гледам. - Добре.
Забавна е тази връзка. В един момент нещата са с главата надолу,
но тогава като магия навсякъде има блясък.
И след като всичко се уталожи, отново си в приказката.
На открито, става рано,
има добър избор на обувки. - За какво говориш?
Г-жа Росчайлд. Мисля, че трябва да се срещат.
Разведена е, нали знаеш. Случи се миналата година.
Добре. Защото татко, който не се е срещал от години,
изведнъж ще започне да излиза със съседката.
Звучи малко налудничаво, Кити.
Мислеше така и когато предложих да излизаш с Питър.
И как се получи това? Просто им трябва малко побутване.
Кити. Остави татко и г-жа Росчайлд на мира.
Сериозна съм.
Тя подряза живия си плет, Лара Джийн. Това е метафора!
Сигурен ли си? Мога да оставя Хенри навън.
Да му донеса ли нещо? Ребърца?
Да.
Ще взема този номер. - Добро момче! Здравейте.
Здравейте. - Здравейте.
Радвам се да ви видя, г-жо Росчайлд.
Добре. Взех номера на Боби. Може ли да го пратя на смс?
Да, знаеш ли какво? Защо просто не си запиша номера в телефона ти?
Добре. - Добре.
Бива го с цветята.
Даде ми съвети за холихок. - Те са ми любими.
Наистина ли? - Да.
Намирам ги за по-полезни от скучните азалии.
Точно така. Вероятно трябва да тръгвам.
Радвам се да ви видя, г-жо Росчайлд.
О, Трина. Моля те. - Трина.
Хайде! - Е, ще те изпратя.
Добре.
Ще се влюбят до Свети Валентин!
Как може да стане ясно от разговор за градинарство?
Защото татко не си пада по кучета.
Не позволявайте да ви изнервям.
Марго обичаше "Белвю" заради хората,
но имаше един човек, за когото говореше много повече от всеки друг.
Трудно е да се победи това! - За повечето хора.
Ето това е Сонг-Кови, ако някога съм виждала такава.
Вие сигурно сте Сторми. - А ти сигурно си Лара Джийн.
Сестра ти да не те изпрати тук да провериш как съм?
Доброволка съм. Знаете ли къде да намеря Дороти?
Марго наслаждава ли се на Шотландия?
Мисля, че харесва Сейнт Андрюс.
Надявам се, че не е там само за да учи.
Никога не съм имала лоши моменти в Шотландия.
Това беше един от маршрутите ми за Пан Ам.
Стюардеса ли бяхте?
Стюардеса? Това са някакви глупости.
Бях стюардеса на Пан Ам.
Сервирахме пушени стриди и хайвер и правехме джин-мартини на 9 км.
Правехме шоу в небето. Хайде, ще те разведа.
О, не, всъщност трябва да изчакам Дороти...
Единственото нещо, което ще ти каже Дороти,
е къде да намериш аптечката и пособията за бинго.
Ако искаш истинско представяне,
последвай ме.
Добре, идвам!
Това е залата за занаяти и клуба за плетене.
Не разбирам защо има клуб за дейност, която може да правиш сам.
Стаята за игри.
Огорчени загубеняци. Дори не дават да играя с тях.
Сбирщина комунисти. - Комунисти?
Това беше залата за закуска, докато Хилда не реши, че има дарба.
Чуваме те, нали знаеш?
Но не знаехте ли какво щяхме да кажем така или иначе?
А, ето я Дороти.
Това е моята много скъпа приятелка Лара Джийн.
Тя е една от нашите доброволки.
Здравей. - Здравейте.
Дороти, тя е много специална.
Затова искам да се грижиш за нея,
както правиш за страхотното ти Блъди Мери.
Разсмиваш ме.
Скрий им шапката, скъпа. - Благодаря.
Още едно. - Постарай се да ядеш целина!
О, да. - Има нужда от фибри.
О, не, това не ми трябва. Ти си ето тук.
Лара Джийн Кови. - Да, аз съм.
Добре дошла. Чакаме още един.
Мислех, че съм единствената, която се е записала.
От "Адлър", да, но имаме младеж от Порт Смит. Казва се...
Джон Амброуз Маккларън.
Здравей, Лара Джийн.
Здравей...
О, боже! Лара Джийн! - Ще донеса аптечката.
Добре ли си? - Да.
Следвай пръста ми. - Да.
Какво правиш? - Уверявам се, че нямаш сътресение.
Откъде знаеш?
Ще ти задам няколко въпроса.
Добре. - Знаеш ли кой съм?
Някой, до когото изпратих любовно писмо.
Да, точно така.
И ще ми трябва това писмо.
Защо?
Ами... просто го написах много отдавна
и не се сещам какво написах, затова
искам да знам колко унижена трябва да съм.
Добре, добре.
Ще ти донеса писмото при едно условие.
Върни го, след като го прочетеш.
Просто ми трябва доказателство, че някой ме е харесвал в основното.
Шегуваш ли се? Всички те харесваха.
Ами не... Всъщност не мисля, че това е истина.
Но дори да беше вярно...
Всъщност не ме интересуваха всички.
Добре.
Как е пациентът?
Тя... тя е добре. Засрамена е, но добре.
Добре. Не искам да ме съдят отново. Готови ли сте да започнете?
Хайде. Бавно и полека.
Добре. Бавно и полека.
Нося ти го, връщаш ми го.
Това са условията ми. Приеми или се откажи.
Сделка. - Добре.
Готови сме. - Готови сме.
Мислех, че да имаш гадже,
означава идеята за други момчета да напусне ума ти напълно.
А ето ме мен, напълно луда по Питър, но...
не спирах да възпроизвеждам разговора с Джон Амброуз в главата си.
Всъщност не ме интересуваха всички.
Не исках да мисля какво щеше да е,
ако беше получил това писмо в основното училище.
Но мислех.
И така. Имам въпрос.
Когато написа тези писма, кого искаше най-много?
Сигурно си имала любимец. Не може да си ни харесвала еднакво.
Едно от писмата сигурно е било малко по-силно от останалите.
Ако трябваше да съм честна, спомням си, че едно писмо
беше малко по-силно от другите.
Беше моето. Нали?
Сигурна ли си, че не искаш да добавиш брокат? Или перли?
Не искам да полудявам. Това е първият ни Свети Валентин.
Вярно е.
Не искаш да му дадеш нещо супер сладко и сърдечно,
а той да ти даде нещо от Rite Aid. Това би било смущаващо.
Това няма да стигне до Марго навреме.
Хубаво, че трябва да стигне само от другата страна на улицата.
Ще дадеш валентинка на Трина?
Е, няма да е от мен. А от татко.
Нима вече забрави разговора ни?
А и татко не си пада по броката.
Нито ти беше типът на Питър Кавински, докато не сложих малко брокат.
Да, да, тръгни си. Виж си сладките!
Като една от успешните ми истории мислех, че ще ме подкрепиш.
Приготви се. Миналата година Питър пращаше по едно на Джен всеки час.
Добре. Да приключваме с това.
Боже мой.
Много вълнуващо!
Пич, обградиха те!
Не познавам дори половината от тези хора.
Това е женският футболен отбор.
Кели ли е? Тя е мила с мен. Харесвам я.
Ей.
Не се тормози заради фенклуба на Кавински.
Ти си тази, която детронира Джен, без дори да опитва.
Предполагам.
Просто понякога ми се иска гаджето ми да е малко по-анонимно.
Е, тежка е кралската корона.
Не искам. Вземи я обратно. - О, не. Сега цялата е за теб.
Не съм я искала. - Цялата е за теб. Трудно е.
Спри. Отвратително. - Сега е твоя.
Е, трудно е. Виж, мислех си...
Открих те.
Откри ме.
Търсех своята валентинка.
Хайде.
Къде отиваме?
Ще видиш.
Реших, че това е идеалното място, да ти дам това,
защото тук започна всичко, когато ми налетя.
Добре.
Красиво е!
Ще ми го сложиш ли? - Да.
Добре...
Не...
Ето я твоята картичка.
Харесва ми.
Още нещо.
Добре.
"Луната никога не сияе, без да ми носи сънища
за красивата Лара Джийн.
И звездите никога не изгряват, но усещам светлите очи
на красивата Лара Джийн."
Харесва ли ти?
Никой не ми е писал поема.
Честно, това е най-романтичното нещо...
Крис? Защо сме тук за Събуей традицията ни на Св. Валентин?
Само в кабинета по дърводелство мога да ям днес.
Ушите ми кървят от акапела.
Кавински ли ти ги прати?
Не, даде ми нещо по-добро.
Супер! Момчето си го бива.
Купих ти малък подарък за Св. Валентин.
О, Крис, много е мило... - Съвет е.
Добре.
Преди да стигнеш твърде далеч с Кавински, увери се, че си на 100%...
Не, 1000% сигурна... - Че го искам. Знам.
Не съм... - Щях да кажа нещо друго.
Уверявам се, че знаеш как да форсираш собствения си двигател,
преди да пуснеш някого под капака.
Крис, всички знаем, че не можеш да намигаш.
Просто се увери, че знаеш как да се грижиш за себе си!
Да, добре, разбирам. Разбрах, благодаря.
Ей.
Сигурна ли си, че няма друга причина да искаш да ядеш тук днес?
И двамата харесваме миризмата на стружки и не е престъпление.
Ще тръгвам.
Мисля, че това е твое.
Благодаря.
Боже мой! - Млъквай!
Джон, радвам се да те видя! - Здравейте, г-жо Глик.
Здравей, Джон.
Ще бъде забавен ден. Имам вълнуващ проект за вас.
Наближава ежегодното градинско парти на "Белвю".
Миналата година ни наваля, затова решихме да го преместим на закрито.
Значи ще бъде тук?
Да! Сложете малко папрат, чиния със сирене.
Някакви мигащи светлини. И ще е готово.
Но имам нужда да изчистите това място.
Стаята се е превърнала в бунище. - Какво е това?
Неуспешният опит за градинарство на г-н Сауовски и вещи на починалите.
Сами. Без членове на семейството, които да ги поискат.
Направете две купчини. Боклук и за дарение.
За "градинско парти" си представях елегантност в стил арт декорации.
Не няколко растения и чиния със сирене.
Да, това е някак потискащо.
Прав си.
Виж това.
Стари любовни писма от някого, отседнал в Италия.
Изпратил е своя снимка с бележка на гърба.
"Скъпа моя Линда..."
О, това изглежда лично. Малко ми е странно да го чета.
Искаш ли да прочетеш това?
Не забравяй, че е само назаем.
Това е...
Добре...
"Скъпи Джон Амброуз,
помниш ли хелоуинското парти в плевнята на Мат Каплан?
Планирах костюма си седмици наред. Така се вълнувах.
Не казах на никого каква ще съм. И после отидох там.
Сякаш всички освен мен знаеха,
че вече никой не облича костюм за Хелоуин.
Чувствах се толкова зле. Сякаш не се вписвах.
И тогава ти влезе като дяволско яйце.
И осъзнах... може би съм тъпа по готин начин.
И тогава разбрах.
Знаех чак до бонбонено червените си кецове.
Обичам те, Джон Амброуз. Наистина те обичам.
Защо трябва да се преместиш?
Може би някой ден ще се срещнем
и никога няма да разбереш, че съм чувствала нещо такова.
Но аз ще знам. Винаги ще знам, че едно време
сърцето ми е било твое."
Не мога да повярвам, че съм го написала.
Не мога да повярвам, че го е прочел.
Не мога да повярвам, че е долу, знаейки, че чета
това, което той е прочел. А аз съм го написала.
Лара Джийн, добре ли си?
Не знам.
Ела в стаята ми.
Никоя жена не бива да е на публично място с този поглед.
"Може би един ден ще се срещнем отново.
Винаги ще знам, че едно време сърцето ми е било твое.
С обич, Лара Джийн.
Защо написах тези глупави любовни писма?
Мисля, че е вълнуващо.
Предсказала си, че ще се срещнете отново. И ето ви.
Имам гадже.
И? Почти всяка любовна забежка ми се е препокривала с друга.
Е, това е различно.
С Питър си обещахме да не си разбиваме сърцата.
О, скъпа, винаги разбиваш нечие сърце или разбиват твоето.
Няма ли начин и двете страни да се измъкнат невредими?
Не, ако го правиш правилно.
Мисля, че е време двете да пийнем.
Сторми. Аз съм на 16.
Както искаш, повече за мен. Тогава ще ти донеса малко сода.
Когато бях малка, възрастта за пиене беше 18,
а ти не си далеч от нея. Тогава срещнах първия си съпруг.
Как се срещнахте? - Той беше наш съсед.
Автор на песни.
Помня как седях в дневната, слушайки го как пее.
И един ден разбрах, че песента е била за мен.
Ако мъж ти напише песен,
тогава със сигурност знаеш, че е хлътнал здраво.
А поема? - Разбира се, същото е.
Поемата е просто песен без музикалната част.
За Свети Валентин Питър ми написа най-красивата поема.
Обзалагам се, че ти я знаеш.
"Луната никога не сияе, без да ми носи сънища
за красивата Лара Джийн.
И звездите никога не изгряват... - ...но усещам светлите очи
... на красивата Анабел И."
Откъде...
Твоят младеж има много добър вкус. Трябва да му го призная.
Но съжалявам, че трябва да ти кажа, че авторът на тази конкретна поема
е Едгар Алън По.
Искаш ли да преосмислиш опцията за питието?
Давай!
О, чакай! Какво беше това?
Не мога да спра! - Да си направим една за Инстаграм.
Здрасти, мамо. Сега една за истинския Инстаграм.
Светът на чудесата на битата сметана. Тайната съставка е...
Бита сметана? - Затова е...
Да, мисля, че трябва да...
Какво? - Да.
Добре...
Последен сладоледен сандвич. Искаш ли да го поделим?
Благодаря.
Пич! Всеки път!
Не си падаш по обръщането на чаша. - Както винаги.
Не мрази играча. Мрази играта.
Току-що казах, че мразя играта.
Добре. Изплюй камъчето. - Просто ми трябва почивка.
От изопачаването да бъда нечие гадже. - Какво ти е сторил?
Не, не е така. Мислено е.
Добре. Продължи. - Просто така.
Ние сме тук и споделяме сладоледен сандвич. И е страхотно.
Но ако го споделях с Питър, не знам, щях да се замисля...
дали е делил сладоледен сандвич с друг преди?
И ако е така, с Джен ли е било? Мисли ли, че съм благоразумна,
ако просто споделяме сладоледен сандвич?
Може би съм само аз.
Може би аз искам да направя повече от споделяне на сладоледен сандвич.
Така че отговорът на всички тези въпроси е "не знам".
Това ли се върти в ума на момиче?
Това се върти в ума на това момиче. - Е, радвам се, че не съм теб.
И че не съм твоят сладолед. Затова долу ръцете.
Ей, Лукас? - Да.
Помниш ли Джон Амброуз Маккларън? - Разбира се.
Бях като обсебен от него в пети клас.
Е, от него и Майкъл Джордан в "Крийд".
Бях обсебена от него в шести клас.
Той е доброволец с мен в "Белвю".
Не че това означава нещо.
Аз съм напълно щастлива във връзката си с Питър.
Точно като нещата, за които ти разказах. За прекаленото мислене.
Това не се случва, когато съм с Джон Амброуз. Лесно е.
Но това е, защото сме само приятели, нали?
Имаш късмет, Ел Джей.
Как така? - Имаш опции.
Има двама гей пичове в нашето училище.
Съжалявам.
Мислех за собствените си проблеми и дори
не помислих за това, което преживяваш.
Слушай, по-рано, отколкото си мислим,
ще сме извън гимназията и ще бъдем в реалния свят.
Момчета ще се редят за теб.
Какво те прави толкова сигурна?
Защото преди да разбера, че си гей, аз бях първа на опашката.
Това беше една адска реч само за да вземеш още една хапка.
Чакай, да не си пишете, когато сте само на 6 метра?
Искаш ли да тръгваме?
Добре.
Чао, Лукас.
Лека нощ и на двамата.
Да, да!
Не знаех, че сте приятели. - Не.
Тук няма нищо за гледане.
Тръгвайте. - Чао, Ел Джей.
Ей.
Добре ли си?
Просто тази вечер беше малко тиха.
Мога ли да те попитам нещо?
Да. Разбира се.
Става въпрос за... поемата, която ми написа.
Не съм казвал, че аз...
съм... съм я написал.
Съжалявам. Беше толкова щастлива,
когато ти я прочетох, че аз... иска ми се да я бях написал
и всъщност да мога да напиша нещо такова за теб.
Но ти си писателят.
Ядосана ли си?
Не. Харесва ми.
Това е добре, защото дори да не съм я написал аз,
все пак чувствам това към теб.
Красива Лара Джийн.
Той наистина е добър в това.
Как е толкова добър в това?
И откъде знае как да прави това толкова лесно?
Как мислиш?
Знаеш ли в какво друго е наистина добър?
Не искам да правя секс в момента.
Всичко е наред. Аз... не...
Не опитвах това...
Аз просто исках да го кажа. - Добре.
За всеки случай...
Стига де, Кови. Не искам да те притискам.
Не и в паркирана кола пред дома ти.
Чувстваш ли, че те притискам?
Не. Просто...
Помниш ли историята за мен и Питър горе на миналогодишното парти?
Не, просто...
С Джен сте го правили много, нали?
Може ли да не говорим за Джен?
О, не става въпрос за Джен, а...
Липсва ли ти сексът?
Има ли празнота в живота ти?
Има ли празнота? Не.
Не, няма... изобщо.
Добре, мисли за това така.
Скачал си с парашут и преди.
А аз никога не съм скачала с парашут,
затова очевидно бих те попитала, в случай че някога
бих искала да го направя.
Обещавам, ако някога решиш да скачаш с парашут,
бих се радвал да го направя с теб.
Просто е голямо решение...
да скочиш от скала, затова...
запомни това.
Да.
Добре.
Ще те изпратя до вратата.
Добре. - Добре.
Добре, на всички ли ни е удобно?
Всички ли са добре? - Да.
Тази седмица имаме голяма награда. Колело от отлежала гауда,
дарено от сина на г-жа Глик. Много благодаря.
Теглете вече!
Добре, добре.
Първият номер е...
B-4.
Не мисли, че съм забравил, че не си ми върнала писмото.
O-62.
Джон Амброуз, няма да си го получиш. Твърде е засрамващо.
B-11.
Искаш засрамващо?
Опитай да рецитираш Шекспир в шести клас със заекване.
Не помня това.
N-32.
G-48.
Добре. Но дори и с леко заекване, все още си беше горещо парче.
На купони с преспивания казваха: "Отбор Питър или отбор Джон?"
G-60!
Да, това е то. Момичетата се преструваха, че ме харесват,
защото бях приятел с Питър.
I-24.
Помниш ли танца в шести клас?
Не повярвах, когато Сабрина Фокс ме помоли да отида с нея.
Не можех да повярвам.
После опитваше да танцува с Питър цялата нощ.
Дори по време на бавните песни, когато не можех да се преструвам,
сякаш просто танцувахме в група.
Ей! Спрете с приказките.
Съобщавайте номерата.
I-25.
Нямам търпение да бъда на възраст,
в която не се очаква да мисля, че обръщането на чашата е забавно.
Да, защо мислиш, че и двамата сме доброволци
и се мотаем с възрастните в събота?
N-40.
Смотани ли сме?
Може би малко. I-30.
Но смотани по готин начин. - Напълно смотани по готин начин.
Да. - Шегуваш ли се?
В-2?
Имам бинго.
Приеми го.
Боже мой.
Като говорим за Питър Кавински, той ми каза да те поздравя.
Готино.
Все още се мотаете. - Всъщност да.
Той още ли е, какъвто беше? - В какъв мисъл?
Искам да кажа, по партита той винаги
би взел последното парче пица. А когато опиташ да му го кажеш,
той казва: "Аз съм спортист".
Един път имах рожден ден, а ти ми направи невероятни
шоколадови кексчета с фъстъчено масло.
Много са вкусни. Взе си последното от тях.
Но дори не му се ядосваме, защото той е толкова...
Питър Кавински, нали знаеш?
Да, знам.
С Джен още ли са заедно?
Моля? - Сигурно са,
тъй като всички все още се мотаете.
Не, всъщност с Джен вече не сме приятелки, а тя и Питър се разделиха.
Има логика. Повечето не остават заедно в гимназията.
Точно така. И с оглед на това, мисля, че трябва да ти кажа...
Какъв прекрасен екип създавате! Но това е грешно.
Всички неща за бинго отиват в мазето. Трябва да се изчисти за партито.
Ще направя дайкири от сини сливи.
Ей, Дороти! - Дороти?
Знаеше ли, че има мазе?
Боже мой!
Тук има бюст на Моцарт. Обичам новия му албум.
Ей.
Виж.
Забрави за глупавото градинско парти и саксийните папрати.
Трябва да им дадем това, което искат.
Извинение да се наконтят и да танцуват както преди.
Така ли?
Трябва да върнем Стар Бол*. /*състезание за танцьори/
Лудост е, че хората си мислят,
че всички стари хора искат да играят бинго.
Да, напълно. Мисля, че е чудесна идея.
Готино. - Макар че...
да съм честен, мисля, че старите хора обичат бинго по някаква причина.
Да.
Знаеш ли за какво ми напомня всичко това?
Капсула на времето. Спомняш ли си кога я заровихме?
Да, беше по време на едно от пица партитата ни в къщата на дървото.
Пица партитата ни...
Човече, толкова ни беше хубаво в тази къща на дървото.
Просто да се мотаем.
Да четем.
Трябва да ти кажа нещо.
Какво има?
Ще събарят къщата на дървото.
Защо?
Семейство Робъртсън се изнасят, а новата двойка няма деца, затова...
Времевата капсула. Трябва да я изровим.
И да ограбим откритието на бъдещите поколения?
Бъдещите поколения ще са пълни с обезлесяване.
Градска пренаселеност. Вероятно ще живеем под вода, нали?
Но може да е забавно за нас.
Какво мислиш? - Да, това е чудесна идея.
Може да поканим другите, които бяха там, когато я заровихме.
Да.
Абсолютно. Добре... Може да поканим всички.
Би било чудесно.
Аз ще донеса пицата. Може би може да направиш от онези
шоколадови кексчета с фъстъчено масло?
Това, което прави белодробната система на октопода уникална,
е, че има не едно, а три сърца.
Направете разрез и ще видите бранхиалното сърце.
Октоподът е мекотело и ще видим едно от тях
по време на посещението на аквариума в Портланд следващата седмица.
Аз ще се справя.
Какво ще правиш в петък? Свободен ли си?
Не съм сигурен. Защо?
Помниш ли капсулата на времето, която заровихме в основното?
Да. - Трябва да я изровим.
Само ние ли?
Не. С другите, с които я заровихме.
Значи Джен? - Не.
Няма да поканя Джен. Тя публикува онова видео.
Е, не знаем дали е била тя, нали?
Не мисля, че изобщо ще дойде дори да я поканим, така че...
Ще сме аз, ти, Крис, Тревър и Джон Амброуз.
Значи си му отговорила.
Забавна история... всъщност сме доброволци в "Белвю" заедно.
Няма начин. - Да.
Наистина ли? - Да.
Ти ли го помоли да е доброволец там? - Не, дори не му отговорих.
Боже, Кови, за момиче, което никога не е имало гадже,
знаеш как да си играеш с едно момче.
Моля?
Капсулата на времето. Да, нека го направим какво пък?
Не знаем какво ще открием, нали?
Супер.
Гледай.
Не, не. - Гледай.
Моля те, аз...
Шоколадови кексчета с фъстъчено масло?
Питър предпочита солен карамел.
Лара Джийн.
Ей.
Две пици с пеперони! Достатъчно е, нали?
И това ако не е Джони Маккларън!
Питър Кавински! Ей, човече.
Радвам се да те видя. - И аз.
Как си? - Добре, носиш пици?
Какви? - Да, пеперони, само две.
Така е най-безопасно.
Не разбрах каква лоша идея беше това,
докато не ги видях да стоят един до друг.
Здрасти! Поръчали сте пица? Боже, толкова съм гладен!
Джон! Ти успя! - Да.
Не мога повярвам, човече. Мина толкова много време!
Да, ами аз и Ел Джей планирахме това, така че...
Радвам се, че дойде. - Чакаме само Крис.
Предполагам, че поканата ми се е изгубила по пощата?
Това са Джен и Питър! Точно като едно време.
Ще правим ли това, или какво?
Защо идваш от реката?
Току-що зарових труп. Да, ти си следващият!
Чакай, добре, успокой се, Крис.
Нека взема това. - Благодаря.
Моята лопата. Не ти вярвам с това нещо.
Спомняш ли си къде я заровихме? - Нужда от помощ?
Не, няма нужда. Благодаря.
Някъде тук е, нали?
Кексчето не се яде така.
Не, виж това! Тя го изяде отдолу нагоре.
Знаеш ли какво? Запазва най-доброто за накрая!
Така се прави. Просто така беше правилно.
Защо не помоли мен да донеса пицата?
Добре, да отворим това лошо момче!
Започвайки с "искрено ваша".
Кой сложи това? - Аз.
Това е просто гривна. - Не е просто гривна,
това парче корда беше най-ценното нещо в живота ти.
Предполагам.
Бейзбол.
Предполагам, че ти си го сложил. - Да, аз бях.
Тогава направих хоумрън в Клеърмонт Парк.
Помня това! Дойде, тичайки от полето,
и тогава ме целуна пред майка си. Помниш ли?
Не го помня.
Да, това е мое.
Да, концертът на Линкин Парк в бална зала "Кристал".
Линкин Парк? Зубър. - Какво?
Линкин Парк са върхът.
Ей, Маккларън, помниш ли това? Следваше модни тенденции
и носеше тази шапка всеки ден. - Боже мой.
Чакай, Лара Джийн. Не си ли взе тениска на Сийхоукс,
за да впечатлиш Джон? - Не.
Ако това е вярно, много е сладко.
Ей, Маккларън, помниш ли, че заекваше?
Не... Просто забелязах, че вече го няма.
Да, пич, благодаря. Оценявам го. Сигурен съм, че моят логопед
ще се радва да знае, че методите й са били успешни.
Няма проблем.
Това е за бъдещата Крис.
Е, това съм аз.
Гений тогава...
и гений сега.
Не съм сигурен. Един гений би знаел стойността на парите.
Сега банкнота от 20 долара струва по-малко,
отколкото преди шест години.
Наистина ме спипа. - Знам.
Само ти остана. Какво има вътре?
Празна е.
Невъзможно. Сложи нещо там. Всички го направихме.
Не знам какво да ти кажа, защото там няма нищо.
Някой иска ли последното парче?
Твърде бавно.
Какво? - Тук става твърде пренаселено.
Да. - Излизам.
Мога да остана и да ти помогна да почистиш, ако искаш.
Аз ще се оправя. - Пич,
и аз направих бъркотия. Но нямам против...
Не, мисля, че мога да помогна на гаджето си да почистим.
Но благодаря.
Ще сляза долу. Искаш ли да ми подаваш?
Добре. - Ще се видим утре.
Разбира се.
Защо не каза на Маккларън, че сме заедно?
Исках. Опитах се. Нямаше удобен момент.
Да, обикновено няма, когато флиртуваш.
Не флиртувахме, така че...
Другия път, когато ти трябва пица, просто помоли мен. Ще взема.
Какво ти става с тази пица? - Не става въпрос за пицата.
Ако той донесе пицата, изглежда, сякаш двамата организирате партито.
Донякъде беше така. - Не може правиш това, Лара Джийн.
Не и когато имаш гадже. Не изглежда правилно.
Вярно. Като да поканиш бившата си на партито на настоящото си гадже.
Не съм я поканил официално! Аз...
Може би съм го споменал. - Така ли? Кога?
Не знам.
Защо има значение? Ти си тази, която уреди пицата.
Добре, въртим се в кръг. - Не трябва да е така.
Тогава как трябва да е? - Не знам, но не и така.
Това означава ли, че искаш да се разделим?
Какво? Не! Защо би казала това? - Не знам.
Затова ли не каза на Джон за нас? За да имаш избор?
Не! Това изобщо не е причината.
Добре! Откакто излизаме, не знам как да се държа.
Не съм чела наръчника за гаджета. - Наръчник за гаджета? Какво е това?
Малките неща. Спомням си, че Джен се обличаше за игрите ти.
Трябва ли да го правя? - Не е само Джен.
Добре, всички гаджета правят това. - Добре, искаш ли?
Не и ако не искаш. Хубаво би било, това би показало, че ти пука.
Като да изпратиш серенада на някого на Св. Валентин ли?
Не мислех, че е в твой стил.
Ами не е в мой стил. - Добре...
Нека не се караме отново, става ли?
Добре.
Аз ще се оправя.
Насам.
Имаш способността да останеш подло мълчалива.
Знам, че трябваше да ти кажа за мен и Питър.
Всичко е наред.
Лара Джийн, аз...
Просто бях засрамен.
Защото разчетох всичко погрешно.
Не.
Вината е изцяло моя.
Съжалявам.
След като... След като се изясняваме
относно нещата...
Знаеш как ме наричаш Джон Амброуз.
Всички те наричат така. - Знам.
Заради теб е.
Какво?
Преди шести клас почти всички ме наричаха Джон.
Тогава срещнах теб и ти ме нарече Джон Амброуз.
Каза, че е яко и двамата да си говорим на първо и второ име.
Не исках да те поправям, хареса ми, че имахме нещо общо.
Затова започнах да казвам на хората да ме нарекат Джон Амброуз.
Не знам какво да кажа.
Добре ли сме, Джон...
Амброуз?
Винаги сме били.
Лара Джийн.
Тази година ще правим ли брюкселско зеле?
Никой не го изяде миналата година.
Кити казва, че фалшивият Ден на благодарността е за картофите.
Тогава имаме всичко.
Като се замисля, ще донеса малко брюкселско зеле.
Здравей. - Какво правиш?
Ще правя супа. А ти?
А, тези са добри. - Да, да, това са... онези...
Не бях виждала баща си с някого, по когото си пада.
Но ето го. Смее се нервно с ръце в джобовете си.
Изглежда малко...
безнадежден.
Здравейте. - Здрасти.
Трябваше да взема брюкселско зеле за нашия...
Фалшив Ден на благодарността. - Фалшив Ден на благодарността.
Като редовния Ден на благодарността, но е през март,
това е семейна традиция. - Това е забавно.
Трябва да дойдете. - Да.
Не искам да...
Не искаш да чакаш до ноември за пуйка.
Нали? Искаш ли да дойдеш?
Да, брой ме. - Добре.
Ще ти напиша детайлите. - Добре.
Никой не казва това. - Хубав жаргон.
Радвам се, че ще дойдете. - Аз също.
Но има нещо, което трябва да ви кажа.
Знаете ли онази валентинка, която татко ви изпрати?
От Кити е.
Чакай, значи ми казваш, че валентинката,
адресирана до г-жа Росчайлд с брокатено лепило...
не е била от баща ти?
Ама че обрат.
Чакайте, татко взе ли брюкселско зеле?
Не взе.
Татко. - Какво? Вземи още.
Това не е достатъчно. - Добре.
Добре.
Има ли му нещо на зеления боб?
Просто е нетипичен за Кови.
Имам предвид, че всичко останало на масата изглежда, сякаш може да е
в някое списание за храна и вино на майка ми.
Той забеляза. - Има набито око.
Глупаво е, вземаме консерва със зелен боб.
Не, символично е. Заради мама е.
Добре, звучи, сякаш има история. Има ли такава?
В колежа ме поканиха на парти за Деня на благодарността в общежитието.
Но странното е, че беше средата на март,
а момичето домакин беше най-готиното момиче, което някога бях виждал.
Иви, майка им.
И тя смяташе, че е несправедливо двата най-добри празника в годината
да са в края на годината, точно един до друг,
просто трябва малко да разпространим любовта
и да имаме късмет за добрия март.
Тогава всеки донесъл домашно приготвени ястия,
татко донесъл консервиран зелен фасул.
Да.
И тя му се подигравала цялата нощ.
Толкова много ми се подиграваше, мислех, че наистина ми е ядосана.
Но съквартирантката й ти казала, че така флиртува, нали?
Видя ли, дразнила те е.
Така ли... - Не.
Това е много сладка традиция.
Благодаря, че сподели тази история. - Да, благодаря.
О, има още една традиция.
Да. Новодошлите трябва да ядат боб.
Не мисля, че това е необходимо. - Напротив.
Мама те накара да ги ядеш, а Марго накара Джош, така че...
Ами добре. Звучи наистина задължително.
Добре. - До дъно.
Нямам нищо против. Харесвам консерви. - В това има много смисъл.
За Иви. - Иви.
Е? Хубаво ли е?
Знаеш ли какво? Не е ужасно. - Нали?
Ще ми подадете ли соса от боровинки?
Ще нарежа малко пуйка. Ще вземеш ли това, скъпа?
Да, разбира се. - Добре.
Да видим.
Правил си това преди, нали? - Тате, не е необходимо.
Може да направих няколко грешни стъпки при това нещо с гаджето.
Но не и днес.
Да, да! Това последното заболя.
Ел Джей! Харесва ми как изглеждаш. На Питър ще му хареса!
Пич, ей. Ами...
Какво?
Не знам как да ти кажа това.
Просто го кажи.
Току-що видях Питър и Джен заедно.
Изглеждаха близки.
Колко близки?
Здравей.
Днес с Джен ли беше?
Да. - Ето пак.
Тя се разстрои, защото се случват някои неща с майка й и баща й.
Просто искаше да поговори с някого, който разбира.
Това е. - Това ли е?
Кавински! Да тръгваме! - Питър, това е всичко.
Опитва да докаже, че независимо какво става в живота ти,
когато те повика, ти дотичваш при нея.
И когато ножът опре до кокала, избираш нея, винаги избираш нея.
Това са глупости. Ясно? Избирам теб.
Лара Джийн, когато имаше действителен избор, избрах теб.
Действителен избор? Какво изобщо означава това?
Тя засне това видео. Казах й, че ако отново те нарани, всичко приключва.
Значи си знаел? - Да, Лара Джийн...
Ти го отрече.
Защото вече имахте толкова много търкания помежду си.
Не исках... Виж, опитвах да... - Да защитиш нея. Както винаги.
Не, за да защитя теб.
Питър. - Кови.
Сериозно. Да тръгваме. Съжалявам, Ел Джей, но... да.
Може ли да поговорим по-късно? - Тя как разбра?
Какво? - За онази нощ.
Казах, че си лягам. А Джен знаеше точно къде си. Как е разбрала?
Чакаше нея в джакузито, нали?
Питър!
Тогава с теб още не бяхме заедно наистина.
И затова е заснела видеото.
Ако не бях слязла да те намеря,
с Джен щяхте да сте заедно, а това между нас нямаше да случи.
Може би така трябва да бъде.
Не казвай това. Не го мислиш.
Трябва да тръгваш.
Не го прави, Кови. - Тръгвай.
Не, обещахме си, че няма да си разбием сърцата.
Да, мисля, че и двамата дадохме обещания, които не можахме да спазим.
Да.
Липсваш ми, мамо.
Искаше ми се да можеше да ми кажеш какво да правя.
Осем без петнадесет е.
Знам.
Добре.
Всички трябва да са подредени след десет минути
за екскурзията до аквариума в Портланд.
Не забравяйте да си донесете листовете
и декларациите за разрешение. Не забравяйте другарчетата си.
Искаш ли си това?
Да.
Да, разбира се.
Не мога да го направя. - Нека помогна.
Мислех, че ако с Питър сме заедно, двамата ще преодолеем всичко.
Грешах.
Не знам дали това означава, че любовта ни не е истинска,
или че просто не сме били готови за нея.
Но знам, че не бяхме честни един с друг.
И че не бях честна със себе си.
Здравей.
Здрасти.
Предполагам, знаеш, че с Питър се разделихме.
Да, чух нещо по въпроса.
Част от причината беше,
че винаги си мислех, че мисли за теб.
И че никога няма да съм достатъчно добра.
Бях убедена, че никога няма да те преодолее наистина.
И тогава осъзнах, че...
човекът, който никога няма да те преодолее...
съм аз.
Вероятно не си спомняш, но...
Сложих това в капсулата на времето, защото е гривната на приятелството.
Знаеш ли, ти си много над Питър.
Той е луд по теб.
Сам ми каза това.
И причината, поради която му се обаждам, не е, за да те нараня.
Просто...
Родителите ми се разделят в момента и е наистина объркващо.
Питър е преминал през това, нали знаеш?
Скрих това там, защото
не исках да знаеш, че съм сложила същото нещо.
Има корейска дума, на която баба ме научи.
Казва се "джонг".
Това е връзката между двама души, която не може да бъде прекъсната.
Дори когато любовта се превърне в омраза,
винаги ще имаш нежност в сърцето си за другия.
С Джен имаме "джонг".
Част от нас винаги ще е вързана към другата.
Ако искам да продължа напред,
трябва да спра да обвинявам Питър, че и той я има с нея.
Ето те. Влез, миличка.
Изглеждате прекрасно.
А ти приличаш на момиче, което не е готово за бала.
Да, аз съм само доброволка. Би било странно, ако се наконтя.
Тогава предполагам, че това няма да ти е нужно.
Много жалко, че не искаш да се контиш.
Боже, това щеше...
да ти стои много добре.
Но ето те.
Сторми.
Дай ми роклята.
Как изглеждам?
Начинът, по който изглеждаш, трябва да е против закона.
Здравей.
Изглеждаш страхотно. - Благодаря.
Радвам се, че се наконтих. - И аз.
Това е на баща ми. - О, чудесно.
Отиваме ли?
Да. - Да.
"Това е на баща ми"?
Оставете масата и елате да се забавлявате.
Тези хора са напълно способни да си сипят пунш.
Би трябвало да работим.
Убеди я, моля те.
Хайде, покани я на танц.
Какво чакаш?
Изглежда, искат да танцуваме.
Като доброволци мисля, че би трябвало да дадем на хората това, което искат.
Най-накрая танцуваме. - Да.
Аз...
исках да те поканя на танците в шести клас.
Да.
Всъщност отидох до дома ти.
Събрах цял куп пръчки
и ги подредих да изписват ТАНЦИ
с малка въпросителна в края. Точно пред прозореца ти.
И тогава баща ти се прибра.
Почти съм сигурен, че...
Почти съм сигурен, че той помисли, че почиствам дворовете на хората.
Затова ми даде десет долара...
и аз просто станах много нервен.
Затова се прибрах вкъщи.
Не мога да повярвам.
Да.
Всъщност... Сега е някак засрамващо.
Вероятно изобщо не трябваше да ти го казвам...
Знам, че си с Кавински.
Аз и той...
Добре ли си?
Да излезем на въздух.
Хайде.
Не мога да повярвам, че вали сняг по това време на годината.
Искам да кажа... вероятно ще се стопи до сутринта.
Но...
Добре!
Добре, добре. - Не.
Знаеш накъде отива това, нали? - Не! Не, не, не. Не!
Какво правиш?
Снежни ангели.
Студено ли ти е?
Да, замръзвам. - Добре.
Хайде.
Питър е.
Съжалявам.
Лара Джийн.
Добре ли си, скъпа?
Целунахме се.
Но...
исках да е някой друг.
И сега имам чувството, че съсипах всичко.
Не, не. Твърде си строга със себе си.
Понякога се налага да целунеш грешния мъж,
за да знаеш какво е правилно. Аз го направих.
Повече пъти, отколкото една дама трябва да признае.
А ако е твърде късно? С Питър се разделихме.
И какво? Съберете се.
Ако това искаш...
А ако той не иска?
Ако не иска какво?
Да иска мен.
Ами...
това ще боли ужасно много.
Да.
Добре. Сторми?
Мога ли да върна роклята утре?
Не.
Защото е твоя.
Благодаря. Трябва да тръгвам.
Върви.
Питър.
Каза, че не обичаш да караш в снега, нали?
Разбий сърцето ми, Кови.
Разбий сърцето ми на хиляди парчета.
Прави, каквото искаш.
Обичам те.
И аз те обичам.
Когато запалиш фенер и го изпратиш в небето,
трябва да си намислиш желание.
Мислех, че искам обещание, което няма да нарани мен и Питър.
Исках нещо, което не съществува.
Исках "И заживели щастливо".
Но сега знам, че не искам половинчата любов.
Искам я цялата.
А за да имаш всичко това, трябва да рискуваш всичко.
Ако можех да го преживея отново, не бих променила нищо.
Защото всичко, което се случи, ни доведе дотук.
Това е нашата история.
И още сме в началото.
Превод: What The Hell Редакция: Ilina & Bistra
Благодарим ви, че гледахте с The Stupid Dreams!
Www.stupiddreambg.com www.stupid-dreams.bulgarianforum. net
THE STUPID DREAMS TEAM 2020