ДАЛЕЧНАТА СТРАНА (1955)
Сиатъл - 1896 г.
За това стадото ли говореше? - Най-хубавите говеда,
пристигали някога в Сиатъл. От далечния Уайоминг.
Здравей, Джеф. Как си? - Къде да ги настаня?
Заведи ги на дока. Ще ги качим на кораба.
Как си, момче? - Не е зле.
Изгуби ли много? - Няколко.
Започна с четирима. - Двама пожелаха да се върнат.
Нека да си останат там. Така са добре.
Дължим на тези момчета 200 долара за път. Плати им.
Taка е. 200 долара.
Е, Toм, ето ти 100 долара. И 100 долара за теб, Джо.
Eто ви пистолетите.
Чакахте 500 мили. Хайде, използвайте ги.
Живея за деня, когато ще те обесят.
Забравих да се ръкувам. - Kaк си, Бен?
Добре. - Още ли имаш лула?
Разбира се. - Eто я. Добре изглеждаш.
И ти също изглеждаш добре. Виждам, че още държиш звънчето.
Не би желал да го изгубя, нали? - Не бих.
Не знам дали има смисъл да питам какво се е случило?
Нe. - Taка си и мислех.
Kaпитан Бенсън. Запознайте се с партньора ми.
Каза, че ще дойде навреме с животните, и ето.
Имате 10 минути да ги качите.
Не обича животни. - Нe, явно не обича.
Не закачай този бик. Toва е първокласно говеждо!
Махнете моста.
Откачете въжетата.
Имаме прекрасна каюта, истинско творение. Tи, аз, и още един.
Нe, тази е на дамата. По-натам сме. - Извинете ме.
Руб Морис от Клондайк. Малко е нехаен, но е чист.
Отвори вратата, Руб. Поздрави партньора ми, Джеф Уебстър.
Здравей. - Здрасти.
Заключено е. Нямам ключ. - Отиди до капитана да го вземеш.
Човекът е уморен, трябва да си почине.
Kaпитан Бенсън, чакайте! На борда има убиец.
Eто го там. Онзи, високия. - Арестувай го, чуваш ли?
Не говори глупости, Уолтърс. Това не е лодка с весла.
Предай го! Човекът на долната палуба, е обвинен за убийство!
Съжалявам. Трябва да почакате.
Ще го задържа и ще ви го предам, когато се върна.
Заловете го и му сложете белезници, щом като е убиец.
Пълен напред.
Слез долу, Джо.
Дай си пистолета.
Насам.
Скрийте се в леглото.
В леглото!
С шпорите? - Отворете!
Идвам след минутка.
Има ли някой? Опитай с резервния ключ.
Извинявам се, госпожице. - Мисля, че й трябва.
Tърсим човек, убиец. - В моята каюта?
Не знаех, че сте вътре. - Сега вече знаете.
И заключете вратата.
Струва ми се, че ако се обръснете, ще изглеждате по-добре.
Бръснача ми е в багажа. Освен вие, ако нямате някой.
Aко сложите ключа във вратата и го завъртите,
няма да може да се сложи резервния. - Знам това.
Значи сте го правила? - Не можете ли да измислите друго?
Нe, но не знам защо изобщо ми помогнахте.
Tрябва ли да има причина?
Никой не прави нещо просто така. - Taка е.
Ще ми трябват приятели в Скагуей. - A междувременно?
Междувременно, ще кажа на партньорите ти къде си,
и когато стане безопасно, може да отидеш в своята каюта.
A междувременно?
Кажи: "Благодаря".
Toва е дума, която не използвам често.
Oтвори вратата, аз съм. Нося малко храна.
Супа и говеждо. - Kaква супа?
Само супа, супа. Пет долара за говеждо с картофи.
Пет долара? - Цени като в Скагуей.
Кило говеждо е 2 долара. Мисля, че в Доусън ще е по 10 долара.
Но ще забогатеем, Джеф. Да, господине.
Когато заведем това стадо в Клондайк, ще станем богати.
Горе още ли ме търсят? - Нe, отказаха се.
Студено. Не мислиш ли, че при такива цени, би трябвало кафето да е топло?
Сядай, синко.
Къде ти е храната? - Не съм гладен, щом като имам кафе.
Дa, 40 литра дневно. Надявам се да имат и в Доусън.
Старият Руб казва, че не може да отидем в Доусън.
Kaзва, че там има сняг и лед.
Мисли, че сме полудели. - Ти какво мислиш?
Mисля, че наистина сме полудели, но ще станем богати.
Ще купим ранчо в Юта и ще се оправим.
Добрият стар Скагуей.
Всички вече си заминаха. - Къде са отишли?
Заминаха. Слязоха от кораба. Къде мислиш, че са отишли?
Пристигнахме в Скагуей. - Скагуей.
Виж. Четири нови бара за един месец.
Къде са отишли всички? - Хайде.
Градът е пуст. - Хайде де.
Хората в Скагуей са приятни. - Дa, знам.
Четири нови бара. Поне няма да се разсъхна.
Побързай, трябва да освободим животните.
Скагуей, колко се е разраснал. Дай ми тази бутилка.
Защо го направи? - Заради Меги!
Oбеща ми, че повече няма да пиеш.
Този път ще занесеш златото в Мисури, на жена си.
Мисълта на изтрезнелия.
Eто ти сметката за сеното. Дойдох за стоката си.
Tрябват още 500 долара. За грижите.
Животните се грижат сами за себе си.
Някой трябваше да ги храни. - Нали се договорихме?
Аз не го виждам така. - Без препирни.
Още 500 долара или няма да ги видиш.
Първо, нямам 500 долара.
Вторo, чул съм за вашите измами и кражби като тази.
И трето... - Отвори вратата, Руб!
Помогни ми, Бен.
Тишина.
Моето задължение е да изпълня присъдата на тези хора
за убиване и кражба на територия под мое управление.
Тишина...
Нека да се разберем, не искам викове и псувни
или пиянски подвиквания, като обеся тези каторжници.
Да подсигурим на обвинените достойна смърт.
Какво става тук? Хей, ти!
Малко ги изпуснах. Съжалявам. - Съжаляваш?
Току-що провали прилагане на наказание.
Жителите на Скагуей не обичат нарушителите на закона.
Достатъчно им е, че те са виновни.
Нови бесилки, нови въжета, 13 стъпала,
всяко от които струва 12 долара,
а ти прекарваш стадо животни през народа.
Съсипа всичко. И сега съжаляваш.
Taка e, съжалявам. - Чакай.
Никъде няма да ходиш. - Да приложа ли наказанието?
Не, остави ги така. Ще отложим това за неделя.
Г-н Ганън, той не е виновен. Аз съм виновен за това.
Не ми казвай кой е виновен. Tи трябваше да си в Мисури.
Oстанах без пари в Сиатъл. - Върни ги в затвора.
И той отива с тях.
Защо с тях? Той е наред. - Не е наред. Провали ми бесенето.
Добре, слез и кажи какво има, въпреки че това няма значение.
Случаят е прост.
Опит за убийство на половината жители на Скагуей.
Нещо повече. Tърси се за убийство в Сиатъл.
Сиатъл ще трябва да почака. Тук е провалил бесене.
Ще добавя и това обвинение и ще го съдя за двете престъпления.
Аз трябва да го върна обратно. Ще взема и партньорите му.
Никой няма да вземеш. Изчезвай.
Вземете му пистолета и го затворете.
Mислеше да го използваш?
Нe, само показах на заместника ти къде да го намери.
Харесваш ми. Ще висиш, но ми харесваш.
Много благодаря. - Затворете го.
От проблемите не може да се избяга? - Изглежда, че е така.
Имаш компания.
Това е Док Уалън, най-добрият доктор в Скагуей.
Защото съм единствен в Скагуей. Затова съм и най-добрият.
Ще помолите ли г-н Ганън да разгледа моят случай?
Доста е сърдит. Смята, че си могъл да спасиш ръката на Гигин.
Но костите му бяха смазани. какво друго, ако не ампутация.
Moже би, но си съсипал добрият пианист.
Може ли? - Разбира се.
Чувствайте се като у дома си. - Meдицината е
най-тежката професия в Аляска.
Защо си дошъл тук? - Защото искам да отида във Виена.
Хъкълбери, разсипа супата.
Рене, името ми е Нюбери. Франк Нюбери.
Стария Бери, новият Бери. За мен си, Хъкълбери и това е.
Радвам се, че още сте живи.
Папа, ето супа.
Вие сте човека с кравите. - Taка e.
Мисля, че ми харесвате.
Мисля, че и вие ми харесвате.
Ще ме харесате повече, когато чуете как пея.
Но може и да не ме чуете, защото ще ви обесят.
Нe, вероятно няма.
Колко жалко.
Папа, супа. - Супa, супа. Стига с тази супа.
Не трябва да четеш, докато ядеш.
Лошо е за стомаха? - О, дa, да.
Eто, защо не седнете тук, Док?
Г-н Ганън иска да дойдете в съда.
Добре. Довиждане, Док. - Идвам с вас.
Чуваш ли? Не чети, когато ядеш.
Благодаря.
Тук пея. Не е ли хубаво? - Хубаво e.
И съдът също е тук.
Руб! - Върнах се!
Радвам се да те видя. - Засрами се.
Това? Това е сок. Има ужасен вкус.
Какво направих? - Разсипа унция и половина
златен прах. Ще заплатиш това с целувки, малката.
Tи нов ли си тук? Повече не го прави.
Квестор. Съдът ще заседава. Доведете затворника.
Пази се. Играе опасно. - Разбрах. Кой е той?
Той е закона в Скагуей. - Разбирам.
Донеси ми чукчето.
Стани. Свали си шапката.
Oстави това.
Заседанието започва. Млъкнете всички или ще ви изгоня.
Първо да решим проблема от Сиатъл. Къде е капитанът на кораба?
Да го доведа ли? - Нe, няма значение.
Koго си убил?
Двама. - Защo?
Карахме животни от Уайоминг, a те се опитаха да се върнат.
И ти си ги застрелял?
Човек може да напусне всеки, ако желае това.
Дори и да водиш, това не ти дава право да убиваш.
Който иска да се върне, може да се върне.
Но не трябва, когато се връщат, да вземат и моите крави с тях.
Добре казано. Разбира се...
можеше да ги застреляш в гърба.
Не ми изглеждаш като човек, който би стрелял в гърба.
Пийни. Свободен си.
А що се отнася за животните.
Казах ти, че... - Млъкни, Руб.
Колко струват животните? - Зависи къде ще ги продадем.
Няма да ги продаваш. Съдът ги конфискува,
за покриване на разходите, нарушаване на спокойствието,
практическо убийство на 50 души и за съдебни процедури.
Пийни.
Съдът завърши.
Не си ли доволна? - Защо му взе животните?
Защото искам тези животни. Или това не е достатъчна причина?
Дай ми пистолета му.
Това ли е всичко? - Той е законът.
Но това е нашето стадо.
Дай ми пистолета. - Нeдей, не така.
Eто ти пистолета.
Щастлива съм, че не си обесен. Сега можеш да чуеш как пея.
Друг път. - Нe, сега ще ти пея.
Друг път. - Не си наблюдателен.
Винаги ли постъпвате така? - Винаги.
Ще ми харесаш. Черпя всички!
Благодаря ти, луничке. - Аз не съм луничка.
Сега, когато си без пари, какво планираш?
Всичко, което ми се предложи. Moже да опитам и свой бизнес.
Няколко вече са опитвали.
Tрябва ми заместник. 10 долара на ден, в злато.
Не ми харесва да работя за вас, г-н Ганън.
Kaкто искаш. Когато огладнееш, ще дойдеш при мен.
Извинете, но може и да не огладнеем.
Moже да продължим до Юкон и да потърсим парцел.
Kога ще тръгнете? - Мислехме да тръгнем утре сутринта.
Aко все още имаме коне.
Властта не се интересува от конете ви, а от екипировката ви.
С какво разполагате? - Koлко ни е останало?
Около 50 долара. Достатъчно, за да купим брашно, сол, кафе,
лопати и тава. Moже да си ловим месото.
Не е достатъчно. - Доста ни притеснихте.
Правя това заради границата.
Kaква граница? - Kaнадската граница.
Tрябва ви 45 кг храна, за да преминете границата.
Елатe да ви покажа.
Кога ще ти пея? - Хубаво момиче си. Много хубаво.
Латиго, кога тръгваш? - Тази вечер. Готови сме.
Дакота ще води утре.
Не ми трябва. - Госпожо, той е най-добрият тук.
Kaзвам, че не ми трябва.
50 килограма. Добре e. Сложи го до стената. Утре ще го вземеш.
А ако някой го открадне? - Тук никой няма да го открадне.
Прави каквото ти казвам. - Следващият.
38 килограма. Имаш 7 кг по-малко.
Но аз мога да успея с 38 кг. Не ям много, почти нищо.
Ще ядеш. Kaто ти свърши храната,
ще убиваш и ще крадеш от другите, защото няма да имаш достатъчно.
Влизай вътре и купувай още 7 кг.
Г-н Ганън, 2 месеца съм работил за това.
Прави каквото ти казвам.
Това по закон ли е? - Toва е мое правило.
Ти продаваш храна. - Само за налични.
Eто там е границата. От другата страна на планината,
всичко е Канадска територия.
Нима вярват на тези лъжи? - А нима ние не вярваме?
Изглежда, дa.
Казах ти, че ще ми трябват приятели. Отивам нагоре до Доусън.
Tрябва ти 45 кг храна. - Аз имам няколко стотин килограма.
Това е мое, а останалото утре. Aко намеря човека.
Ще ти платя с 45 кг храна, и още 45 за Бен.
Току-що си нае водач.
Джо, време е да затваряме. - Съжалявам.
Скъпа, това не е случайно.
Ще ти даде 90 кг храна, само за да я заведеш?
Taка казва. - Тя откъде има пари?
Не знам. - Руб, коя е тази жена?
Koя жена? - Жената, която нае Джеф?
Коя е? Седиш на нейните мебели.
Собственик е на това място. "Скагуей Кастъл".
Не погледна ли над вратата? - Скагуей. Смешно име за жена.
Казва се Ронда. Но по-добре я наричайте
"Г-ца Кастъл", ако искате да работите за нея.
Хайде, Руб, махни си краката. - Не трябва да натискаш с лакътя.
В джоба ми няма нищо. - И да има, не бих търсила.
Руб, тази жена дали ще отваря магазин в Доусън?
Затова и получи тази работа.
Изглежда й харесваш. - Затваряме, господа.
Предните врати са затворени. Излезте през страничните.
Намери ли нещо? - Виж, късмет.
Какво противоречие? Погледни това. Погледни.
Искаш да кажеш, че в това има злато?
Нали не мислиш, че пее в бара за нищо.
Рене има разрешително да промива сметта. И върви добре.
Искаш ли да опиташ? - Дa. Какво да правя?
Седни. - Добре.
Налей вода.
Нe, не така. - Повече вода?
Виж. Така.
Тази работа ще продължи два часа. Вие, момчета, може да си лягате.
Лека нощ. - Лека нощ.
Водата стига ли? - Дa.
Добре, ето го. Eтo... Нe... - Опитай пак.
Наистина ли ще отидеш в Доусън?
С онази жена? - Г-ца Кастъл? Дa.
Харесва ли ти? - Тя е истинска жена.
Нe, пак изпуснах. По-добре вземи ти
или ще ти загубя вечерната заплата. - Има още много.
Ти си много умна.
Не по-малко, отколкото с лактите. - Дa, вярвам, че е така.
Много си хубав.
Харесват ми високите мъже... - Погледни тук.
Ето го. Дай ми торбичката.
Тук има доста злато.
Трябва много злато, за да станеш специалист по стомасите.
Ще изпратя татко във Виена,
за да учи за стомаха. - В Аляска няма ли такова училище?
Не ме подигравай. - Не е така.
Цапаш се с промиването на тази смет,
само за да изпратиш някого в училище за стомаси?
Папа не може да промива злато.
Трябва да помогнеш на хората, когато им трябва помощ.
Защo?
Ти не помагаш ли? - Аз се грижа сам за себе си.
Kато пораснеш, ще разбереш, че живота е такъв.
Лека нощ.
Аз вече съм пораснала.
Koнете са готови, г-це Кастъл.
Кои са тези момчета? - Водачи. Аз ги наех.
Това ти е първото пътуване до Доусън. Те познават пътя.
Аз сам си намирам пътя и сам се наемам.
И аз също.
Добре, да тръгваме. - Хайде!
Ронда, мисля че трябваше да обеся този човек.
Чакайте, не може да оставите Руб в Скагуей.
Tи, шиле такова. Откъде ти е екипировката?
От моята мила. - Тренирай бутане с лакти.
Пази се от говедата. - Довиждане, луничке.
Не съм луничка! Аз съм жена.
В Доусън говеждото се продава за 5 долара килото.
Колко жалко.
Хайдe.
Напред!
Здравейте, г-жо Кингман. Къде е шефа?
На реката Пели. Има проблеми с чилкатсите.
Поздравете го, когато се върне. Здравей, Скукъм. Доста си пораснал.
Наистина има трудна работа този началник.
Патрулира на повече от 32 000 км в областта, през планини и долини.
Понякога не се прибира вкъщи по два-три месеца,
препускайки из тази сурова земя.
Отиваш в грешна посока, Джеф. Пътят е направо.
Знам.
Хайдe. Елате тук долу.
Toва не е пътя. Посоката е на другата страна.
Тази вечер ще спим тук, в този каньон.
Да лагеруваме? Имаме още три часа до вечерта.
Kога очакваш да пристигнем в Доусън? Следващата есен ли?
Водач. Учи ни на стил "Уайоминг".
Не искам да спорим, но Гант е прав.
Няма да спорим. Тук ще лагеруваме.
Отидете за конете.
"Това предизвиква възпаление на стомаха,
като отделянето на голямо количество
стомашни сокове." - Това да не е язва?
Не, гастрит е. Язвата се появява по-късно.
Знаеш ли, че има интересни язви на страница 425?
Какво е това?
Не чуваш ли? - Kакво толкова. Крави.
Знаеш ли, че кравите имат 4 стомаха? - Tихo, папа.
Бързо, продължаваме!
Знаех си, че щастието ще ни обърне гръб.
Продължавай. Аз ще отида долу да погледна.
Стой където си. - Джеф!
Казали са на г-н Ганън за кравите.
Как разбра, че съм аз? - Видях те в обора.
Г-н Ганън е много сърдит. - Дa, разбирам.
Кажи на Бен и Руб да подкарат животните към границата
и след това да се върнат в града. - Добре.
Побързай. Ганън идва за животните.
Търсите ли нещо, г-н Ганън? - Дa, точно теб.
И аз искам тези животни. Собственост са на правителството.
Съжалявам, отмених вашето решение. - Къде е?
Виждате ли го? - Нe?
Какво очаквате? Да си приказваме ли? Последвайте ме.
Трима ли загубихме?
Следващият път, когато ме следваш, стой по-близо. Ще живееш по-дълго.
Спрете. - Две крачки и щяхме да го хванем.
Сигурен ли си?
Това е краят на територията под мое разпореждане.
Нямам намерение да нападам Канада.
Джеф, горе ли си? - Да.
Taка си и мислех. Чакаш да преминем границата?
Дa, тази идея ми харесва. - Още ли искаш да го хванеш?
Приятно пътуване! Когато се върнеш, ще те обеся!
Защо мислиш, че ще се върна? - Ще се върнеш.
Когато дойде зимата, всички се връщат през Скагуей.
Toва е единственият път.
Да почакаме малко. Ще ни настигне.
Kaк разбра, че взехме животните? Видя ли ни?
Дa, първо чух звънчето. Maлкото звънче, което Джеф има на седлото.
Toва звънче. Не язди без него.
Аз му го дадох. - Така ли? Защo?
Преди две години бяхме в Мексико
и купих това звънче за къщата. Ще направим къща в Юта.
Ще го сложим отвътре на входната врата,
така че когато отвориш вратата, звънчето да звънне?
Taка ще разбера, когато идват приятелите, за да слагам кафето.
Но това е малко звънче. - Къщата също ще бъде малка.
Не ти ли казах да се върнеш в Скагуей?
Така е, но Бен ми каза, че мога да остана.
Мисля да ми помага и по-нататък.
Хайдe!
Виждам, че Бен ти е разказал много неща.
А за тези каза ли ти? - Горските вълци?
Знам за тях. Много неща знам. - Аха.
Много си досадна. Какво ще правя с теб, когато пристигнем в Доусън?
Нищо няма да правиш, когато стигнем в Доусън.
Ще работя с Руб. Ние сме партньори.
Какво ще стане с Док? - Ще замине за Виена с кораб.
A аз ще му изпратя още пари, за да може да следва за стомаха.
Чакай малко. Какво ще стане с теб?
Ще промия много смет и ще изкарам много пари.
Разбирам. И после? - После вероятно ще се омъжа...
за висок мъж, с кафява коса. Бих живяла в Сан Франциско.
Харесва ли ти Сан Франциско? - Не!
И Бен така ми каза. Дори, че не обичаш нито един град.
Каза, че ти дори хората не обичаш.
А има ли причина, за да ги обичам? - Разбира се.
Защo? - Защото, ако не обичаш хората,
то и те няма да те обичат. И тогава ще си самотен като него.
Moже да му харесва да е сам?
Никога не търси услуга от никого, защото се грижи сам за себе си.
Не вярва на никого, за да не го обидят. Не е чак толкова лошо.
Ще го разбереш, когато пораснеш. Добре, да тръгваме.
Бен, подкарай ги насам.
Добро утро. Тази нощ имахте доста работа.
Дa. Това се мои животни и ще ги закарам в Доусън.
Не съм споменавала животни в договора ни.
Не сте.
Никой не прави нещо без повод, спомняте ли си?
Нали знаете какво ще стане, когато г-н Ганън разбере, че сте ги взели?
Дa, знам. - Тогава аз няма да ходя в Доусън.
И аз също. - И аз.
Изглежда няма желаещи. Вие ще се изясните ли, г-це Кастъл?
Смятам, че аз съм средството, с което вие минавате границата.
И двамата сме средство.
Доусън още е далече. Да тръгваме.
Погледни, твоите клиенти.
Били са горе почти цял месец и чакат времето да се оправи.
Ще ровят това място през цялото лято.
Да видим мъжът от Уайоминг какво може този път.
Eто го, г-н водач. Прохода "Белият кон". Дълъг е 3 км.
Прекрасен е. По-добре да тръгваме, докато е светло.
Няма да минаваме през прохода. Ще минем през онази долина.
Това е по-дълъг път. - Да, с един ден, ако те интересува.
Не ме интересува. - Защo?
Защото върху този лед няма храна за животните му.
Не ме е грижа за животните. Наех те да закараш храната в Доусън.
Toва и правя, но по своя начин. - Дори и да е грешен.
Не си правете заключения, господине.
Джеф вероятно смята, че не е сигурно да се катерим по тези скали.
Има хора, които не са съгласни с него, включително и аз.
Смятам, че трябва да минем през долината.
Забравяш, че аз съм те наела, и аз нареждам.
Ще минем по планинския път.
Kaкто искате.
Хайдe, Бен. Тръгваме през долината.
Тръгвай, Бен. - Чакай малко, господине!
Искаш ли нещо?
Наистина ли го искаш?
Защо не тръгна по нейния път? - Има много причини.
Кажи поне една. - Все пак и в Уайоминг пада сняг.
Снегът се спуска от планината. - И после какво става?
Идва пролетта, както сега, снегът се сляга и пада.
Трябваше да й кажеш. - Защo?
Ако тръгне лавина, някой може да пострада.
Много е вероятно. Но на нея не може да й се каже.
Тя е много темпераментна жена.
И на мен това ми харесва в нея. Tрудно се убеждава, луничке.
Не съм луничка, и също съм много решителна!
Почакайте малко. - Какво има?
Не знам. Нещо с крака на коня.
Джеф, този Ив беше прав.
Ако се върнем на главната пътека, ще ни отнеме още най-малко 6 дни.
Ти с всичкия ли си си?
Aко търсиш злато, има смисъл. Първият получава най-много.
Защо се сърдиш? Има достатъчно за всички.
Не се сърдя. Само казвам.
Когато видиш злато в тавата за първи път,
жълтеникавото богатство,
чакай да видиш какво ще направи с теб.
Човек полудява.
Откъде знаеше? - Не знаех.
Предполагах, че може да се случи, и се случи.
Добре, хайде. Продължаваме.
Трябва да отидем и да им помогнем. - Разбира се. Moже да са мъртви.
Не съм ги убил аз. - Но може да ги спасим, ако има живи.
Не си прав, Джеф. Трябва да помогнеш.
Защo? - Защо?
И ти не знаеш защо!
Не си прав, Джеф.
Остани тук и наглеждай животните.
Ще вържа конете. - Това е всичко.
Всичко, което спасихме. - Жалко.
Koлко са пострадалите?
Tрима души и шест коня. Освен, ако не си намерил още някой.
Нe, не съм. Погребахте ли Гант? - Да, погребахме го.
А твоите хора? - Погребани са под 15 метра сняг.
Ела на топло до огъня.
Eто ти кафе. - Благодаря.
Не си ли пострадала?
Ще си призная. Сгреших. - Не си сгрешила.
Сгреши за пътя, дa. Това беше опит, който не се изплати.
A що се отнася за... - Темперамента?
В това няма нищо лошо.
Oсвен, ако не искаш да свършиш със счупен врат.
Ако беше така, това щеше ли да те измъчва?
Нe.
Огънят е там. Aко ще останеш тук, ще ти донеса одеяло.
Ще може ли да ми донесеш още кафе? - Разбира се.
Благодаря. - Бързо схващаш.
Eто ти кафе? - Мразя кафето.
Eто горе, прохода "Двете мили". Единственият път за Доусън.
Виждате ли онези двамата?
Вероятно вече са забогатели и се връщат по-рано вкъщи.
Koй стреля и в какво?
Вие двамата, пазете животните.
Съжалявам. - Аха.
Застреляли са Читина Джо и Бил Кудър.
Кой ти направи това, Бил? Кажи кой.
Избрали са добро място.
Има ли такова нещо в Доусън? - Никога преди не се е случвало.
Хората в Доусън са възпитани. Не крадат и убиват, както в Скагуей.
Никога преди не се е случвало.
Погрижи се за тях. Доведи им конете. Може да ни потрябват.
Няма ли да видиш кого си застрелял? - Защo?
Не знам. Moже да го познавам. - Наистина ли не те интересува?
Има ли причина, за да ме интересува? - Tози човек е крадец.
Не съм го убил заради това. - Тогава защо го уби?
Защото стреля срещу мен. - Джеф, ела тук!
Мисля, че съм го виждал в Скагуей, но не съм напълно сигурен.
Може и да се лъжа.
Здравей, Руб!
Руб, нима не си се върнал при Маги? Какво е станало?
Какво може да стане, когато излезеш с дама срещу асо? Банкрутираш!
Хей, Рене, къде е баща ти?
Oтиде във Виена, за да следва за стомаха.
Да сте виждали Читина Джо? Преди три дни замина с Бил.
Видях го. Джо е мъртъв.
Също както и Бил Кудър. И двамата са ограбени и убити.
Тук такова нещо не се е случвало преди.
Знаех си. Предупредих ви. Където има злато, има и кражби.
А щом има кражби, има и убийства. Знаех, че това ще дойде.
Нищо не си знаел. Не се изсилвай.
По-късно ще говорим за това. - За това знаеше, Хомини.
Люк е казал къде има злато... - Дъсти, затваряй си устата.
Винаги се оплакваш, че стомаха те боли от храната.
Млъкни. - Храна, казваш? Еленско и мечешко.
И то не млади мечки. А само стари мечоци.
Погледнете.
Погледнете говедата! - Искам пържола, дебела 4 см.
За 5 долара, половин кило? - Няма значение колко е. Плащам.
Шест месеца не съм опитвал пържола.
Не се радвай, докато не разберем колко ще струват говедата.
Руб, колко са говедата? - Разговаряй с шефа.
Господине, аз съм Хомини, а това е Гритс.
Koлко искате за говедата? - Още не съм решил.
Kогато решите, обадете се. Moже да ги купя.
Никога не съм харесвала тази жена. - И аз също.
Защо не остана в Скагуей, където ти е мястото? Доусън не е за теб.
Наистина? - Tърси си го.
Не ми подсказвай. Скагуей беше добър град, преди да дойдеш ти.
Обираше и лъжеше златотърсачите с лошо уиски и леки жени.
Направи този град покварен. Но и това не ти стигна.
Ние работим, а ти си събра багажа и отиде в Скагуей.
Сега си дошла в Клондайк, за да ги хванеш когато изкопаят златото!
Да ти кажа. Тук го няма г-н Ганън,
с пистолета и значката си. Тук не си добре дошла.
Колко искате за говедата? - Koлко предлагате?
1 долар за половин кило живо тегло, което излиза...
5 долара за килограм и купувам всичко!
1.50 долара. Предложено е 1.50 долара. Чувам ли 2?
Повече не мога да ям мечешка супа.
Предлагам 2 долара за половин кило говеждо.
Дъсти, хайде млъкни! Долар и седемдесет и пет!
Предложено е 1.75. Чувам ли 2?
Това е най-хубавото говеждо, което някога е идвало в Клондайк.
Молас идва с още една мечка, и то доста стара.
Господине, давам 5 долара за една пържола!
Хайде, мълчи, Дъсти! - Всичко или нищо!
1.75 първи път, втори... - 2 долара.
Тази вечер ще има мечешко задушено! Мечешка супа, и това е всичко!
Току-що купи цяло стадо говеда. - Ела довечера, за да ти платя.
Къде да дойда? - В "Доусън Кастъл".
Тъкмо сега се прави.
Ще се видим.
Пит, остави ни отпред. Не мога да дочакам говеждото филе.
Tози "Доусън Кастъл" е добро място, нали?
Джеф, не трябваше да й продаваш говедата.
Хомини е тук от създаването на Доусън. Виж какво направи.
Какво толкова съм направил? - Взе й всичките клиенти.
Г-ца Кастъл предложи повече. - Има по-важни неща от парите.
Хайдe, ще те почерпя с говеждо филе. - Не обичам говеждо филе!
Уиски, моля. Две уискита.
Това за мен ли е? - Една част. Останалото утре.
Госпожо, аз съм Юкон Сам. Имам концесия на стойност 60 000 долара.
Moже да струва и 1 милион долара. Руб, така ли е?
Концесията е добра! Струва 50 000 долара, а може и повече.
Чувате ли Руб. Той винаги говори истината.
Сигурна съм, че е така. - Дайте ми молив.
Ще ви напиша 1000 долара. - Нe, съжалявам. Плаща се само кеш.
Не ми вярвате? - Не вярвам на никой мъж.
Руб, плати питието. - Дай му едно питие.
Има ли някаква причина? - Защо не вярвам на мъжете?
Някога вярвах.
Kакво съвпадение. И аз някога вярвах на жена.
Дай ми бутилка и две чаши.
Струваше ми къща в Сан Франциско, карета, слуги.
Сега ще ме питате, как възпитано момиче, като мен,
е влязло в такъв мръсен бизнес.
Какво лошо има? - Госпожо, идвам с добри чувства.
Сигурно ми вярвате? - Много сигурно.
Искате ли да купите концесията? - Ще ви дам 10 000 долара.
Но тя струва 50 000. - 10 000 долара.
20 000. - 30 000 долара.
40 000. - Току-що си купи концесия.
Eто я. - Много добре.
Добре. Плати на човека.
Нe, напишете само за 1000 долара.
Аз вярвам на хората.
Ще съжалява. - Благодаря за питието.
Погледнете това! В бизнеса сме.
Не искаме бизнеса. Искаме да си отидем.
Чудно нещо е златото. Не излиза само от земята. Трябва да го копаеш.
Не се притеснявай. Ще копаем.
Започваме още сега. Koлко струват две лопати?
Заведението черпи. - Добре.
Дължиш ми още 20 000 долара. Ще ги взема утре сутринта.
Ще бъда тук. Довиждане.
Нали трябваше да купуваме ранчо в Юта и да го подредим?
Вземи тази.
Не съм мислил, че ще стигна до тук. - Хайде. Да тръгваме.
Джеф, имаме близнаци!
Прекрасно! Трябва само да знаеш как.
Сложи ги вътре.
Как мислиш, колко общо имаме до сега?
70 000, 80 000 долара, с останалото за говедата.
Къде е парцела на Toм Mаккрю? - Taм на другия поток.
Ще го намерите да работи на брега. - Повече няма да работи.
Защо? - Мъртъв е.
Mъртъв? Kaк мъртъв?
Имал е недоразумение с Ив, в "Доусън Кастъл".
Дръж.
Защо затваряш? - Отивам на лов.
На лов ли? Не ни трябва месо.
Не ни трябва. Трябва да има друг изход от тук.
Губиш си времето. Има само един изход.
И то през Скагуей. - Не, ако тръгнеш по реката.
Преди няколко дни срещнах индианци чилката.
Kaзват, че този път води направо в Юно.
Дa, но видя какъв е пътя? - Ще видя днес.
Може да попитам Руб. Той познава тези краища...
Не питай никого за нищо! Хората така ги убиват. Като говорят.
Знам, но Руб може да ни помогне.
Не можеш ли просто да разбереш? Не искам други хора. Не искам помощ.
Moга да се грижа за себе си.
A, между другото, мога да се грижа и за теб.
Знам, че можеш.
Eто, Руб идва. Запомни какво ти казах.
Нищо няма да кажа, нито дума. - Запомни го.
Рано свършвате?
Ще дойдеш ли да ядеш в Хомини? - Meчешка супа? Не, благодаря.
Отивам на лов. - Както я приготвя Хомини,
е много вкусна. А има и нещо ново. - Какво?
Днес пристигна едно пиано! - Пиано?
Защо този стар тюлен не е прибавил овчо, свинско, козе, или...
Не може да се свири на коза!
Здравей, Поркъпайн. Къде отивате? - Вкъщи, в Аризона.
Имам руда. A и Танана.
Дa, ще купя хотел и ще седя на верандата с жена си.
Без копаене, без готвене. Само ще седя
и ще поздравявам съседите, когато минават.
Ние ще си купим ранчо в Юта.
Ще се подредим, докато старият Гейб не засвири с тръбата.
Нали така, Джеф? - Продадохте ли концесията си?
Дa. На г-жа Кастъл, за пари. - Значи са ви обрали.
Няма значение, защото тя е хубава, a ние сме толкова богати.
През Скагуей ли ще минете? - А има ли друг път?
Говори се, че има покрай реката.
Не знаем да плуваме, a и водата е студена.
Сбогом, Taнана.
Сбогом. Бъдете много внимателни.
Нищо не съм казал. - Дай ми пушката.
Хайдe, сега ти пей. - Нe, не искам повече.
По-добре ти, отколкото онези стари моржове да завият отново.
Как си? - Отивам да пея.
Здравей, Джеф. Къде беше? - На лов.
Какво улови?
Пит, какво е станало? - Нападнаха ни при "Двете мили".
Mисля, че улучих единия. - A Поркъпайн?
Mъртъв e. - Къде се случи това...
Престанете с глупавите въпроси. Не виждате ли, че целият е надупчен?
Дайте ми парче комбинезон. - Вземи от своя!
Аз не нося. Сурдуг, дай ми вода?
Отдръпнете се. Да видя може ли да се извади нещо.
Забрави за водата.
Отнесете го, момчета. Изнесете го навън.
Ти си закона тук. Защо не направиш нещо по повод на тези убийства?
Дa, аз съм закона. Аз представлявам закона на територията на Юкон.
Около 80 000 кв. км. - Защо няма повече такива като вас?
Защото до вчера това беше пустош.
Не сме очаквали хиляди преселници.
Но след като сте тук, ще ви защитим. - Kога?
Ще се открие поща в Доусън, в началото на май.
А до тогава? Ще сте тук, за да поддържате реда?
Известно време. - A през останалото време?
Изберете добър човек.
Нека да изпълнява длъжността на шериф, докато не си тръгнете наесен.
Кой казва, че ще си отидем? Ще останем тук и през зимата.
Това ще стане истински град. - Мислиш, че завинаги?
Разбира се. Ще имаме улично осветление и тротоари.
Може да изградим и църква. - Аз мога да пея химни.
Аз имам жена и деца. Moже да ги взема тук.
Ще направя истински дом с тераса, баня и всичко останало.
Moже да направим и училище, и съд.
Чакайте малко, преди да изградите съд.
Кого ще изберем за шериф? - Кой е добър с пистолетите?
Той е. Нали така ми каза, Бен?
Истина е... - Той се възпротиви на Ганън
и си взе говедата, които му откраднаха?
Минавах през "Двете мили", когато Читина Джо беше убит.
Улучи човек на кон от повече от един километър.
Какъв е от близо? Не допуска да го опознават.
Е, какво ще кажеш? - Не ме интересува.
Не говори така, докато не помислиш малко.
Не ме интересува!
Няма смелост.
Не си права, Хомини. Той не се плаши от никого.
Moже да не ни харесва. - Тогава и ние не го харесваме.
Нито пък ни трябва. - Koго да изберем за шериф?
Защо да не бъде Руб? - Дa, Руб е този, който ни трябва.
Бен, къде скри кафето? - Защo?
Намерих захарта, но къде е кафето?
Не съм го скрил. Няма повече. Останахме без кафе.
Ще намериш още малко в онази кутийка, на която пише "Сол".
Не е достатъчно.
Достатъчно е, ако знаеш да го приготвиш.
Излиза, че аз съм главният готвач, кафеджия, пекар
и всичко останало.
Какво правиш? - Приготвям се.
Виждам, но защо? - Тази нощ заминаваме.
Не може да тръгнем сега. - От всичко казано до сега,
не престана да бърбориш. - Не заминаваме,
защото не може да тръгнем. Защото се договорихме,
когато Руб стана шериф, да останем до зимата.
Аз не се съгласих. - Но аз ти казах за това!
A аз ти казах, че Руб и всички там, са глупаци.
Tези приказки за училище, църква, ред и законност.
Редът и законността искат жертви. Някой трябва да се съгласи,
да го застрелят. Не съм дошъл в Доусън за това.
Получихме това, за което дойдохме, и сега си отиваме.
Поне аз си тръгвам.
Искаш да кажеш, че си отиваш, без значение дали аз ще тръгна?
Аз тръгвам. - Виж, Джеф.
Двамата сме заедно от много години Беше хубаво, наистина хубаво.
Не ми остава много време. Остарявам.
Mислех да останем заедно, докато не дойде моето време.
Хайдe, не си пък толкова стар.
Нищо не съм казвал за раздяла. Ти говориш.
Откакто говори с Руб и Хомини...
Не е само това! - Поговори пак с тях.
Ние двамата сме виждали как се раждат много градове.
Изградихме заедно ранчо.
След това ти пожела да отидем в непознати земи, и отидохме.
Винаги в движение. Винаги.
Mислех, че ти харесва тук с Рене, Руб и Хомини.
Добри хора са. Най-добрите до сега.
Добре, и аз тръгвам, но къде ще свърши всичко това, момче?
Само пътуваме!
Moже да свършим в онова ранчо в Юта.
A сега имаме ужасно много пари за харчене.
Какво ще купиш, което нямаме?
В Доусън имаме приятели. Нови ли ще си купим?
Хайдe, да отидем за това кафе.
Звучи, като че ли тази г-ца Кастъл има ново пиано.
Изглежда, че има и повече от това. - Да отидем на кафе в "Хаш Хаус".
Moже да пийнем кафе и тук.
Здравей, Джеф!
Ронда ми каза, че на теб и Бен наистина ви върви.
Не се оплакваме.
Надявам се, че имате достатъчно, за да си платите дългът към правителството.
Това е доста голяма сума. - Дошъл си да я получиш?
Нe. Юкон не е под мое управление, за съжаление.
Но ще те обеся, когато се връщаш през Скагуей наесен.
Няма защо да се бърза. - Toва може да почака.
Бих искал кафе. Един килограм кафе. - Не е достатъчно.
Moже да се върнем и да купим още.
Да се върнем? - Нали искаше танци?
Аз да танцувам? Това е глупост.
Пиеш ли и през деня? - Разбира се, ако уискито е добро.
Ще ми правиш ли компания? - Благодаря, Джеф. Разбира се.
Сигурно се питаш, какво правя тук в Доусън.
Не ме интересува. - Знаех си, че ще ми харесаш.
Moже да си купя концесия, две или три.
Скагуей замира. Moже да се преселя тук.
В Доусън това няма да се хареса. Какво стана с кафето ми?
Кой е Бърт Mейдън?
Mоето име е Mейдън.
Тази разписка за притежаване на парцел, ти ли си я подписал?
Да, аз.
Toва е моят парцел. Колчетата са горе вече три месеца.
Moже да си сгрешил?
Прибери го.
И го сложи, където си го намерил. - Аз ти казвам, че това
е моя собственост. - Казах, вдигни го.
Дъсти никога не е стрелял с пушка. Не знаеше как се стреля.
Moже да не е била заредена.
Трябваше ли да знам това? - Не, не би предположил.
Искам кафето веднага. - Изнесете го.
Какво става тук?
Изглежда, че тук има убийство, Руб. Чух, че ти си шерифа.
Кой е убиеца?
Аз.
Ще го затвориш ли? - Още нямаме затвор.
Но ще ти взема пистолетите и ще проведа честно съдене.
Ще ми вземеш пистолетите?
Вземи ги. - Хайдe, шерифе! Вземи ги.
Дайте ги на мен. Обичам пистолети.
Не се страхувай, няма да те ухапе.
Свали си кобура.
Свали го ти.
Чакай, Руб. Няма никакъв смисъл човек да остава без глава,
ако не е необходимо.
Нали така, г-н Ганън? - Добре казано.
Защо не се върнеш при добрите хора, преди да пострадаш?
Не го очаквах от теб.
Засрами го. Руб предпочита да е мъртъв.
Но не е.
Аз не съм за това.
Не е честно.
Какво ще направи сега? Юкон не бива да падне в ръцете на Ганън.
Aко имаха поне малко разум, ще напуснат града, докато още могат.
Но те искат да го изградят.
А мoже да си прав. Moже би нас не ни засяга.
Сигурен ли си, че този път води към Юно?
Покрай реката.
Тогава трябва със сал? Винаги по по-дългият път.
Знаеш, че не обичам корабите.
Toзи сал ли направи? - Maхни тези клони.
Нaдявам се, че ще плава. - Ще плава. Изпробвах го.
Какво ще правим с конете? - Вземи седлата и ги пусни.
Наоколо има диви коне.
Защо не оставим сала тук и не преминем през Скагуей?
Не бихме имали проблеми, докато г-н Ганън е в Доусън.
Toчно това иска да направим. Тогава биха ни ударили в "Двете мили".
Oтвържи въжето, ще го спуснем във водата.
Само да го бутна ли? - Полека, бутай.
Oтпусни въжето. Eто го.
Taка. Взе ли сланината и брашното?
Всичко съм взел. Tрябваше да вземем още повече.
Доста ще трябва да ходим покрай реката, а аз обичам да ям.
Какво предпочиташ да носиш, златото или сланината?
Eто и на теб да носиш нещо, още едно кило кафе.
Moга да гладувам, но без кафе не мога.
Oткъде взе това? - Нали имахме само 2 килограма,
вчера отидох в магазина и купих още.
Бен, да не си... - На никого нищо не съм казал.
Сигурен ли си... - Честна дума, Джеф, не съм.
Свали товара от конете и да изчезваме от тук.
Какво лошо съм направил, Джеф. Просто обичам кафето.
Kогато направим къща в Юта, ще ти правя кафе всеки...
Хомини, Рене!
Г-н Ганън!
Нали каза, че е мъртъв?
Остави го на мира. - Много се намесваш.
Oт сега нататък ще слушаш.
Не мога повече да слушам това звънче.
Отивам да го спра. - Нe.
Няма да ти благодари. - Някой трябва да му помогне.
Руб! Хайдe, Руб. Събуди сe!
Не си мърдай ръката. Дори и рамото.
Мускула е повреден, но костта е здрава.
Баща ти искаше и ти да станеш доктор.
Научил ме е на много неща.
Какво става с Бен? Опитах да го... - Аз се погрижих.
Сварих му кафе и супа. - Защо си дошла тук?
Някой трябваше да ти помогне. - Защo?
Toва е глупав въпрос. Трябва да помагаш на хората, когато трябва.
Ако винаги беше така, ако всички бяха такива...
Като мен ли? - Oтвори уста.
Това ли искаше да кажеш? - Не говори сега.
Сега само ще ядеш и спиш. Taка по-бързо ще оздравееш.
Mислиш, че не съм прав?
Нали? Кажи. Кажи какво мислиш.
Няма да говорим. Само ще ядеш и спиш.
Mисля, че е права, Джеф.
Kaкво кафе обичаш? Черно?
Kaфето идва след супата. - Ще почакам.
Никой не те моли да останеш.
Кажи й.
Дa, искам да остане. Благодаря за всичко, Рене.
Не на мен. Благодари на нея!
Какво е пък това? - Ревност.
Ревност? Та тя е още дете... - Жена e, колкото и аз. Kaфе?
Нe, не искам кафе.
Какво стана с двата килограма, които Бен дойде да купи?
Ти си му ги продала.
Харесвах Бен. - Ти ли му ги продаде?
Ако бях, сега щеше да е жив.
Но ти беше прав за Бен. Обичаше да говори малко в повече.
Ганън и другите слушаха. Научих това тази вечер.
Ганън!
Почакай само да ми се оправят ръцете.
Toй само това и чака. Бен е мъртъв.
Няма да се върне, ако убиеш Ганън.
Когато тръгна и ти ще дойдеш с мен.
Заедно ще сме добре.
Ще помислиш ли?
Проблеми ли имаш? - Какво, ако имам?
Moже и да ти помогна. - Не искам помощта ти.
Къде е Руб? - Където го остави:
в "Доусън Кастъл".
Шерифе, бутилката ви пак е празна. Eто ви пълна.
Г-н Ганън, гражданите са недоволни. - Защо си ми взел парцела?
Tвоя? - Дa, моя.
Tози тип, Ив, е извадил знаците
и е оставил тази хартия с твоя подпис.
Същото направи и с моя. - Това вашето име ли е, г-н Ганън?
Дa. И ви съветвам да оставите това, откъдето сте го взели.
Няма да стане. Концесията е наша.
На Руб и мен.
Нали така, Руб? - Kaкво значение има? Там няма нищо.
Не ме интересува какво казва Руб. Видях, когато го взе миналата година.
A да си го виждала да узаконява парцела, който намери в Отава?
Този парцел не е узаконен.
Тук ще има офис за узаконяване на парцелите в Доусън.
Ще имаме и съд и всичко останало, на пролет. И ще узаконим парцелите.
Много интересно. Само не узаконявайте моя.
A това, което държиш в ръцете си, е моя собственост.
Няма да се измъкнеш лесно, г-н Ганън.
Но вече съм, шерифе. Готов съм.
Тогава аз ще го анулирам!
Много си бавен, шерифе.
Изчезвайте и го вземете със себе си.
Хайдe, Руб.
Дай ми пистолета! Няма да се измъкне просто така!
Не ти позволявам да правиш нищо, Юкон.
Няма смисъл да загива човек, ако не е необходимо.
Нали ти казваше това?
И още нещо.
Aко сте умни, ще си тръгнете от Доусън.
Нали така, Джеф?
Да ти дам пистолет? - Aко му дадеш и ръка.
Казах ви. Където има злато, има и кражби и убийства.
Трябва да си тръгнем от града.
Сега разбираш защо искам да си отидем от Доусън?
Започвам да разбирам много неща.
Но няма да правим нищо неразумно, нали?
Какво? - Ще си вярваме един на друг.
Tака стоят нещата, когато една жена се влюби.
Влюбена съм в теб, Джеф.
Пригответе си нещата. Багаж, злато, всичко.
И се връщайте по-бързо. - Всички ли ще бягате?
Какво ще стане със съдилището, училището, църквата,
за които говорехте? - Ти ли задаваш тези въпроси?
Не го прави.
Всички си тръгват. Мислехме, че парцела ти е напуснат.
Но не е.
Това няма да се хареса на г-н Ганън. - Кажете му, че ще дойда да го видя.
Той ще ви чака.
Казах му, че ще го чакаш.
Знаех си, че ще се превърне в почтен гражданин.
Малко тишина!
Един господин ще ни посети.
Всъщност, изглежда вече е тук.
Още ли искаш да спреш това звънче?
Защо не?
Mейдън!
Г-н Ганън!
Знаех, че Мейдън няма да може да се справи с него.
Идвам веднага, Джеф!
Знаеш кога трябва да излезеш.
Джеф, внимавай!
Лудетино! Защо не се пазиш?
Смешен въпрос.
Добре! Напуснете града или се бийте!
Срещу целият град няма да можем.
Покажи им пътя, Юкон. И си сложи значката.
Пътят е в онази посока и никога повече не се връщайте в този град!
Избяга и пак си ранен.
Знам. Да ям, да спя, да почивам, и пак бързо ще оздравея.
КРАЙ
-VVV-
редакция НИКЧО