ДОЛИНАТА УРА, БУТАН 1995
Какво чакате? Хайде. Хайде!
Идвайте! Всичко е наред.
Предполагам.
Да. Определено става.
Добре ли си?
ДЕН ПЪРВИ
Задава се от северозапад.
Мислиш ли, че можем да продължим? - Да.
Не бих искал да...
Къде тръгна?
Чу ли нещо? - Не съм сигурен.
Ето пак.
Аз не чувам нищо.
Какво е това?
Пол? - Пол!
Пол! Пол! Пол!
Добре ли си, приятел?
По дяволите.
Пол! - Не се тревожи, ще сляза долу
и ще го извадя. - Пол!
Ще го измъкна. Нищо няма да му се случи.
Готово, давай!
Бъди готова да го издърпаш.
Пол. Какво правиш? Защо не ми отговаряш?
Пол.
Какво, по дяволите е това? Какво...
Какво си ти, мамка му?
Добре ли си?
Можеш ли да се изправиш? - Докоснеш ли ме ще умреш.
Какво?
Докоснеш ли ме ще умреш.
Как така, ако те докосна?
Хайде. Хайде, човече. Хайде.
Пол? Какво има?
Спри, спри. Спри. Хей.
Хайде.
Какво става, приятел? - Грег?
Какво става? - Почакайте малко!
Хей.
Пол, престани.
Хайде, да вървим. Стани. Стани.
Хайде. Хайде, ще те измъкна. Ще те изкарам оттук.
Хайде. Изправи се.
Намерих го!
Трябва да отдъхна. Само минутка.
Там има къща!
Ехо! Ехо!
Ехо? Ехо?
Няма никой! - Отвори вратата!
Тук съм, тук съм. Държа го.
Хванах го. Държа го. - Внимателно.
Добре ли си? - Добре съм.
Веднага се връщам.
Да го съблечем и да проверим за ухапвания от насекоми.
Хайде, Пол, можеш ли да говориш?
Хайде.
Какво му е?
Не знам. Няма нищо...
Мисля, че е в шок.
Хайде, Пол, дай ни знак.
Издай звук ако докосна място, което те боли.
Имал ли е някакви проблеми? - Никакви. Беше си добре.
Добре, добре. Успокой се. - Беше си добре.
Вземи.
Може ли да е имало газов джоб?
И аз дишах същия въздух.
Следи от рани по главата?
Не.
Ще ни трябва скенер за по-сигурно, но...
Какво?
Не става въпрос за главата му, а това в нея.
Трябва да го заведем в болница. - Как?
Не знам. Все ще има някой наоколо. - Изкачихме се до тук, Рути.
Чуй ме. Катерихме се до тук.
На 8 км от най-близкия път,
не мога да го нося повече. Не и в това време.
Хей.
Физически му няма нищо.
Ей, няма нищо.
Ще го наглеждаме.
Ако не се подобри за една нощ,
тогава ще тръгна и ще намеря транспорт дори от Джакар.
Сигурна съм, че на сутринта ще е по-добре.
ДЕН ВТОРИ
Рути, трябва да хапнеш нещо.
Хайде.
Ще се върнем скоро.
Ехо, ще ни помогнете ли?
Чувате ли ме? Имаме нужда от помощ!
Върви си! Върви си!
Рути, отвори! Ние сме!
Грег?
Рути, отвори проклетата врата!
Рути, отвори!
Не можем да минем през прохода. Не и в тази буря.
Видяхте ли някой отвън? - Не. Само теб.
Какво? - Защо беше навън?
Там... Там... Там имаше някой. Бягаше към мен.
Недей, успокой се. - Стига го казва, трябва да тръгваме!
Пол?
Къде си?
Къде е той?
Трябва да е тук някъде. Пол.
Якето му го няма.
ДЕН ТРЕТИ
По дяволите, Пол, какви ги вършиш?
Какво правиш?
Писна ми от твоето "аз съм особен" и всичките тъпотии.
Така не помагаш.
Скъпи, какво става? - Престани да го насърчаваш.
Отдръпни се, Грег. - Не ми казвай да се махам!
Искаш ли да се оправи или не?
Въобще не ми пука. Сам си е виновен. - Така не помагаш. Престани.
Търпя тези глупости вече 20 години!
Изгубихме се в планината, защото е имал кофти ден?
Ще кажеш ли нещо, мамка му?
Казах ти...
Какво?
КУХИЯ ЧОВЕК
УЕБСТЪР МИЛС, МИСУРИ 2018
Къде беше?
Само това, моля.
Не би искала този. - Този бил по-добър от останалите.
Така е. Но съставките изискват да се разклати преди употреба.
Едва ли ще го направите при спешен случай. Нека аз ви предложа.
Цената си заслужава.
Здравей. Един момент.
Това.
Ще проверите ли дали не е изтекъл. - Разбира се.
Това е за вас. - Веднага се връщам.
Благодаря. Не искам ресто.
Честит рожден ден.
Честит рожден ден, скъпи гости.
Честит рожден ден.
Здравей, Аманда.
Майка ти знае ли, че си тук?
Как е тя? - Дойдох да видя ти как си.
Все пак, мина почти година.
Притеснявах се за теб.
Благодаря. - Вероятно мислиш, че е глупаво.
Не.
След като баща ми почина,
а след това толкова скоро, когато Алисън и Хенри...
Всичко е наред.
Искам да кажа...
Дойде ни в повече отколкото можем да понесем.
На всички ни. Аз самата се почувствах...
Щях да се пръсна на милион парчета.
Но дойдох да ти кажа, че открих нещо прекрасно
и освобождаващо.
И ми помогна да осъзная, че нищо не може да ме нарани,
защото нищо не е реално.
Аманда...
... много неща са реални.
Дали? - Да.
Откъде можеш да знаеш?
Научих го по трудния начин.
Реалното започва оттук,
и свършва някъде там.
Мислим съсредоточено
с умисъл и повтаряне, манифест.
Силата на позитивното, и негативното мислене. Нали?
Да. - Но ако има някаква тайнственост?
Ако мислите ни започват отнякъде другаде?
И пътуват чрез нас,
като сигнал някъде там.
Отживели мисли, скрити и самотни.
Нямам представа за какво говориш.
Имаш. Естествено, че имаш.
Дежурното обаждане.
Добре.
Да й кажа ли, че се видяхме?
Да, разбира се.
Чао.
Благодаря, че се отби.
Къде беше?
ДЕН ПЪРВИ
Аманда, искаш ли яйца?
Но нямаме яйца.
Аманда?
Манди, будна ли си?
Аманда.
Здравей.
Спокойно. Ела. Ела.
Обади ли се в полицията? - Казаха след няколко минути.
КУХИЯ ЧОВЕК МЕ НАКАРА ДА ГО НАПРАВЯ
Ще бъда отвън.
Вие кой сте? - Аз съм Джеймс Ласомбра.
Съсед. Семеен приятел. - Не бяхте ли полицай?
Да, бях в Св. Луис. - Под прикритие, нали?
Да. Чувал съм за теб.
Дошла е при теб вчера?
Аманда. Да. - Спомена ли, че ще ходи някъде?
Не, не е. - Баща й. Къде е той?
Почина преди две години. Инфаркт.
Бяха ли близки?
Справи ли се с депресията?
Нещо необичайно? - Не.
Нищо такова. - Как беше в училище?
Проблеми? - Нямаше.
Изпадна в паническа атака онзи ден,
но нищо сериозно. - Имала е паническа атака?
Обадиха се от училището. Разплакала се в час.
Разплакала? - Нищо сериозно. Просто лош ден.
Трябваше да навакса с уроците, явно е оказало влияние.
Друг път случвало ли се е?
Вие двете бяхте ли си близки?
Аманда и аз се разбираме чудесно.
Вижте, г-жо Куил, дъщеря ви е 18 годишна.
Вече е пълнолетна. - Ученичка е.
Казахте, че я няма чантата й,
умишлено си е събрала багажа. Свободна е да...
Не това се е случило.
Познавам дъщеря си. Господи, да не мислите,
че затова съм толкова притеснена?
Разбирам вашата загриженост.
Ще видим какво ще открием.
Ако през това време разберете нещо, уведомете ме.
Имате ли домашни любимци?
Не, защо? - Няма значение.
Приятен ден, г-жо Куил. Ще се чуем.
Да поговорим отвън.
Теорията им е, че Аманда е отчаяна и цели да те нарани.
Няма да си мръднат пръста, нали?
Не. Вероятно не.
Защо питаха за домашен любимец?
Вероятно са разбрали, че кръвта на огледалото не е човешка.
Господи, какво да направя?
"Той е тук, той е там. Той е навсякъде".
Кой е "той"? - Сигурно Питър.
Не знам.
Защо не ми направиш списък с приятелите на Аманда?
Благодаря ти.
Извинявай, Давара. Давара Уолш?
Аз съм Джеймс Ласомбра. Приятел на Аманда.
Да. Знам кой си. - Знаеш кой съм.
Да знаеш къде може да е Аманда?
Не. - Не? А защо може да избяга?
Може ли една?
Знаеш, че пушенето е кофти работа?
Добре. Качвай се.
Майката на Аманда ми каза, че е плакала в час онзи ден.
Не плачеше. Крещеше.
Добре...
Полицията, те...
Днес дойдоха в часа по физическо.
Разпитваха ни за Аманда. - Какво им каза?
Какво не им каза?
Каза ли им за Кухия човек?
Това са детски измишльотини.
Какво е?
Не знам. Някаква история започна да се разказва,
че ако отидеш на мост след залез-слънце
и намериш празна бутилка,
ако духнеш в нея и си помислиш за него,
нещо ще се случи.
Какво ще се случи?
Пробва ли?
Кога?
Преди две вечери...
Мнозина от нас отидохме до стария мост.
Знаеш ли къде е? - Да. Да, знам.
Когато бях малка, вярвах в това,
че мога да предотвратя да не се случи нещо лошо
мислейки за него предварително.
Как така?
Всеки път като се качвам в кола,
си мисля за различни варианти, в които можем да катастрофираме.
Какъв е шансът да те блъсне автобус, когато си помислиш, че може да стане?
На тия им хлопа дъската.
Да. Току-що доказа собственото си твърдение.
Пич, какво, по дяволите?
Хайде, да се изнасяме.
Пропусна някой.
Кои бяха там? - Лиза, Дънкан, Майер, Брандън, Аманда.
Джулиана също.
Кучка.
Искаш ли да дойдеш? - Не знам.
Не както преди,
но все още усещам, че ако изчезна никой няма да забележи.
Познато ми е.
Мислила ли си за самоубийство? - Много пъти.
Дори опитах веднъж.
Психар. Паднах, докато бях с ролерите у дома.
Ако ще си режа китката, ще бъде дълго и вертикално.
Почакайте.
Трябва да опитаме. - Моля те, не бъди глупава.
Какво да опитаме? - Да призовем Кухия човек.
Кой е Кухия човек?
Предполага се, че ако си на мост и намериш бутилка,
духаш в нея и си мислиш за Кухия човек.
След известно време, трябва да чуеш как идва за теб.
Кажи и останалото.
На първата нощ го чуваш.
Тогава не спираш да мислиш за него.
На втората нощ го виждаш.
Преследва те.
А на третата?
На третата те открива. - Стига, Манди, на колко си?
Да се прибираме. Сутринта съм на плуване.
Не, Аманда, да го направим.
Брандън иска да разбере какво ще стане. Нали така?
Не особено. Не.
Твой ред е, загубеняк.
Супер.
Това са глупости. - Ако е така, защо не го направиш?
Не искаш да си помислим, че не обичаш да духаш, нали Давара?
Майната ви на всички.
Кухия човек, Кухия човек...
Какво?
Ей, кой е там?
Който и да си, престани. - Дано ти се получи. Браво, Майер.
Млъквай. - Сигурно е някоя пияница или клошар.
Да тръгваме, моля те. Моля те.
Вероятно е бил някой идиот, който се шегува с нас, нали?
Кога за последно видя Аманда?
На другия ден я видях в мола да говори с Брандън.
Но не можах да говоря с нея.
Добре ли си?
Не, трябва да тръгвам.
Почакай малко. Ще ми дадеш ли адреса на Брандън?
Ето. - Благодаря.
Здравейте. - Да?
Тук ли живее Брандън Майбаум? - Виждали ли сте го?
Не си ли е вкъщи? - Не. Няма го.
Казвам се Джеймс Ласомбра.
Приятел съм на Нора Куил, която...
Ехо? Лиза?
Г-жо Шварц?
Има ли някой?
Ехо?
Лиза?
Ало? - Нора, аз съм.
Познаваш ли добре приятелите на Аманда?
Някой да ти е правил разни номера? - Какви?
Нещо странно. - Какви точно?
Не знам. За сега само предполагам, Нора.
Не искам да те тревожа,
но се опитах да открия... всички приятели, с които се е виждала,
но не мога да ги открия. - Никой от тях?
С изключение на Давара Уолш.
Чувала ли си за института Понтифекс?
Споменавала ли го е някога?
Не, не. Какво е? - Не знам.
Може и да няма връзка.
Трябва да проверя още нещо. Ще поговорим по-късно.
Всичко ще е наред, Нора. Чао.
КУХИЯ ЧОВЕК МЕ НАКАРА ДА ГО НАПРАВЯ
Остави ме намира!
Какъв ви е проблема? Защо би го направила?
Познавала е Аманда Куил. Затова ли говорихте с нея?
Така е. Приятелки са.
Надявах се да я е виждала. - Виждала ли я?
Не и от вчера в училище. Не.
Колко добре познавахте г-ца Уолш?
Не много.
Защо питате?
Давара Уолш е починала тази нощ. Намерили тялото й в банята.
Прободена е няколко пъти. Не знаем колко, но много.
Мамка му. - Намушкана е в лицето.
Има ли заподозрян?
Следите сочат към самоубийство.
Хората не...
Хората не биха си причинили подобно нещо.
И аз така мисля.
Познаваш града. Едно, две убийства на година.
Най-много три. Но това?
Трови въздуха.
Като мръсен канал водоснабдяването.
Заразно е.
Хората се променят.
Преди три седмици в къща в Меривил,
майка храни глутница кучета с новороденото си бебе.
Казала, че бебето и шепнело.
В кухнята, на пода, написала "Кухия човек".
Тази нощ открихме същото до тялото на дъщерята на Уолш.
Стигнах до заключение,
че няма решение за престъпления като тези.
Можех да вкарам тази майка в затвора.
Можех да я натикам и в газова камера.
Но не това е решението.
Няма обяснение.
Твърде безгранично...
Не можем да обвиним вселената.
Каза ли им за Кухия човек? - Това са детски измишльотини.
Какво е? - Случи се наскоро. Не знам.
Някаква история започна да се разказва,
че ако отидеш на мост след залез-слънце
и намериш празна бутилка,
ако духнеш в нея и си помислиш за него,
нещо ще се случи. - Какво ще се случи?
На първата нощ го чуваш.
На втората нощ го виждаш.
На третата нощ...
... те открива.
"Мисъл + Концентрация + Време = Плът."
Ало. - Добре ли си?
Да, добре съм. - Не звучиш добре.
Носът ми кърви.
Аз съм пред вратата.
Здравей. - Предполагам, че си спрял да ядеш.
Не, не съм. Не съм се сетил.
Заповядай.
Чинии? - Следващият вдясно.
Донесох ти...
яйчени рулца, говеждо месо
и яйчена супа.
Има нощно бдение в Слатъри парк. Целият град е там.
Направих флаери, смятам да ги разлепя из града...
Хей.
Съжалявам. Извинявай.
Знам, че не е твой проблем. - Няма нищо. Не се притеснявай...
Няма за какво да се извиняваш.
Добре ли си? - Да. Да, добре съм.
Съжалявам.
Съжалявам, мина доста време. Разбираш какво ми е.
Мислиш ли, че е добре?
Ела.
Всичко ще се оправи.
Може ли да остана?
Господи.
Граници.
Искаш ли питие?
Къде беше?
На първата нощ...
... го чуваш.
Поспаланко.
Ехо?
ДЕН ВТОРИ
Мотивът за самоубийството на група приятели все още е неясен.
Друг член на групата, Аманда Куил все още е в неизвестност.
Добре дошли. Седнете, идвате навреме.
Това са добри новини. Може ли да попитам нещо?
От колко време сте в бизнеса? - Основани сме през 2013 год.
Но това, което можем да предложим, е старо колкото времето.
Ясно.
Инфекцията е благословение. Мозъкът може да сърби.
Ако науката твърди, че небето е синьо, значи е по-скоро червено.
Не всички сенки са нечии.
Цивилизацията се срина и не изпълни целта си.
Здравей. Какво е това?
Началото на вашето пътешествие към откриването на дълбокото ви аз.
Не, не. Това го разбрах. Израснах в Сан Франциско.
Какво е това? - Добре дошли на всички.
Моля ви, седнете. Идвам след малко.
Ей. Ей. Търся някого.
Настанете се удобно. Ще откриете въпросите, които търсите.
Последвайте ме.
Проба. Едно, две, три.
Всички, които сте дошли тук днес търсите нещо.
Защо иначе бихте били тук?
Търсим нещо, което сме изгубили.
Тук съм, за да ви кажа,
няма нищо, което да сте изгубили.
И нещо повече, няма такова нещо, като загуба.
От най-ранните ни дни,
среща в гаражи,
всекидневни, църковни мазета,
до този момент,
нашето послание винаги е било -
"Ти си себе си."
Няма битка.
Битката е провал. Битката е това, което те буди всеки ден
и се чудиш какво още може да придобиеш,
какво да вземеш, колко пространство да заемеш в света.
Но въпросът, който трябва да си зададем,
е колко по-малко можем да използваме?
Можеш ли да се примериш с по-малко?
Няма битка, защото няма разграничаване.
Да кажеш, че грешиш,
или аз съм прав, е да ни разделиш.
За това отричаме това като правилно или грешно.
Тези изключващи конструкции
са предназначени да насърчават илюзията за отдалеченост.
Няма такова нещо като разединение.
Съществува единствено, обвързването
на незначителното.
Някога бяхме едно цяло.
И отново ще бъдем.
Това съобщение идва при вас директно от...
Кухия човек.
Той ви зове, за да видите истинското лице на света.
Бихте ли се подписали?
Благодаря.
Благодаря, че дойдохте. - В един момент,
помислих, че ще кажете "намасте." - Мога ако желаеш.
Не, не, не. Няма нужда. Израснах в Сан Франциско.
В края на речта казахте... - "Кухия човек".
Точно така. Интересна фраза.
Вероятно той ви е призовал. - Или не.
Какво означава? - Кухия човек е медитация.
Съсредоточена целева проява на скрита енергия.
На път си да ме изгубиш.
Точно както хората се хранят
от биосферата и атмосферата,
така и нашите мисли се хранят от ноосферата.
Ноосферата? - Всичките ни съзнателни мисли,
се предават от това, което ги стимулира
чрез употребата на определени вектори,
точно като вирус.
Не може да ги видите.
Какво е то?
Завесата между формата и плътта
е средство за проникване в двама свързани и помага да се слеят.
Всички сме слепи по свой начин.
Разсейването отнема концентрацията.
Технологията отнема паметта ни.
Повтарянето отнема възприятието ни.
Знаеш ли детската игра,
ако изречеш името си няколко пъти, се получава небивалица?
Това важи за цели концепции,
дори за мисълта като цяло.
Например, както Ницше е казал...
"Ако твърде дълго се взираш в бездната, бездната ще се взре в теб".
Нали? Е...
Това би се обезсмислило
чрез повтаряне.
Като магнит на хладилник.
Просто клише. Безобидно е.
Кога за последно си се замислял над това?
Какво е бездната?
И защо се вторачваш в нея?
Ами ако те призове? Ако се взира в теб
и причината затова си ти
трябва и ти да го призовеш.
И тогава, нищо няма де е безобидно, трябва да се замислиш над това.
Защото идва големия въпрос, може ли да ми бъде отнето нещо
с такъв нелеп процес на повтаряне.
Кое е по-съществено? Кое е по-вярно?
Името ти или някоя небивалица?
Това е Кухия човек.
Радвам се, че се върна. Надявам се да останеш по-дълго.
Никога не съм идвал преди.
В теб има нещо.
Още един подпис, моля.
Ей, приятел. Да си...
Виждал ли си я тук? Да е идвала?
Не?
Лъжец.
Нищо не съществува.
Дори да съществува нещо, няма как да разберем.
Дори и да разберем нещо,
не може да бъде предадено на другите.
Дори и да може да се предаде,
не може да се разбере.
Нищо не съществува.
Дори да съществува нещо, няма как да разберем.
Дори и да разберем нещо,
не може да бъде предадено на другите.
Дори и да може да се предаде,
не може да се разбере.
От мислите му идват сънищата.
От сънищата идва силата.
От силата идва мостът.
От моста идва човекът.
От човека идват мислите му.
От мислите му идват сънищата.
От сънищата идва силата.
От силата идва мостът.
От моста идва...
По дяволите.
Има ли някой сред нас?
Ако си тук сега, покажи се.
Позволи ни да разберем.
Чуваме те. Слушаме.
Добре дошъл. Покажи се.
Бихте ли дошли с нас, г-не?
Как сте?
Изходът е натам.
Така няма да ти се получи.
Особено с тези котки.
Котки? - Човече, те са от друго измерение.
Все едно не са оттук.
Не си ли твърде млад, за да се правиш на Нийл Касиди?
Кой е тоя?
Може ли цигара?
Беше тук.
Но вече я няма.
Имат големи планове за нея. Преместиха я.
Къде е тя? - На друго място.
На юг. Лагер на Понтифекс там ще направят ПР.
Какво е това? - Преминаване в реалното.
Начин за постигане на сингулярност. - Боже, какви наименования.
Имат тъпи имена за всичко.
Казват, че идва при тях в сънищата им.
Шепотът му.
Чий шепот?
Не знам.
Но те знаят.
Те не са някакви обикновени сектанти.
Нямат 5 год. планове, планират за 500 год. напред.
Нямаш си и идея колко са опасни.
Къде е лагерът? - В гората. До път 32.
Близо до моста на река Мерамик.
Разбрах.
Това е интересно.
Много интересно.
Обществото на Понтифекс.
Ние излъчваме. Ти приемаш.
Проба.
От мислите му идват сънищата. От сънищата идва силата.
От силата идва мостът.
От моста идва човекът.
Трябва да го изключим.
Видя ли това?
Какво?
Помогни ми.
Какво прави, по дяволите?
Мамка му.
Отвратително.
Става все по-зле.
Не така.
Хайде.
Хайде де!
Какво беше това, мамка му?
Какво беше това?
Можеш ли да разпознаеш някой от тях? - Не. Беше прекалено тъмно.
И те нападнаха, след като взе папките?
Да, но там имаше...
Хижите бяха две. Папките взех от първата.
Няма как да го знаят. Не ги видяха. - Хижите не бяха ли заключени?
Не, не бяха.
Пътят към тях не беше ли затворен? - Какво се опитваш да кажеш,
че съм нарушил закона? - Опитвам се да разбера,
дали не прецака разследването. - Провери Понтифекс.
Вече го повериха. - Лоши новини. Това е секта.
Отдавна вече не си ченге.
Стига, Ласомбра.
Напиши си показанията.
Всичко случило се.
След малко се връщам.
Нора!
Здравей.
Сама ли си? - Да.
Идвал ли е някой? - Не.
Някой да се е обаждал? - Кой? Какво правиш? Джеймс?
Има ли къде да отидеш за няколко дни? - Какво?
Не искам да те плаша... - Вече го направи. Изплаши ме.
Джеймс. - Налага се да те изплаша още малко.
Помниш ли Понтифекс? Споменах ти за тях.
Да. - Проверих ги.
На пръв поглед изглежда като някое хипи сдружение.
Но са много опасни.
Да не би Аманда да е част от...
Секта? - Вероятно. Нямат нищо общо
с църква, за която да знам. - Боже мой.
Които и да са те, вярват, че могат да призоват някакво същество.
Кухия човек. - Да.
Има ли къде да отидеш?
Аз... трябва да работя. Какво да...
Мисля, че те убиха тези деца, Нора. И знаят къде живееш.
Вдигни.
Ало?
Дай ми го.
Трябва да тръгваме.
Качи се в колата си и ме следвай.
Не мисля, че ни проследиха.
Ако забележиш нещо подозрително,
трябва да ми кажеш. Каквото и да е.
Добре.
Мъртва е, нали? - Не, не.
Не, не е мъртва.
Фактът, че не беше под онзи мост
означава, че не е. Ясно?
Хей.
Тя знае ли? - Кое?
За нас? Това, за което никога не говорим?
Не, не, не мисля.
Защо? - Никога не си й казвала?
Трябваше ли?
Не мислиш ли, че достатъчно дълго се наказвахме?
Къде беше?
- На втората нощ...
На втората нощ...
... го виждаш.
Къде беше?
ДЕН ТРЕТИ
Всички налични лекари в крило 3.
Ще си видим другата седмица. - Разбира се.
Как си, Нийл Касади?
Ела тук. Влизай! Влизай в проклетата кола!
Дай ми ръцете си.
Не знам какво ще правят.
Те ми казаха какво да ти кажа. - Глупости! Кой беше тоя в болницата?
Видях цирка, който устроихте. - Господи, това боли, човече.
Не ми дреме. Кой беше онзи? - Трудно е за обяснение.
Тогава се постарай. Сега аз съм твоето приятелче.
Той е като антена. Настроен на нужната честота.
Той излъчва, ние приемаме.
По дяволите.
Излизай от колата!
На колене. На колене! - Добре. Мамка му.
Кажи нещо смислено, или кълна се в Бог...
Мисълта се предава. Както те казват.
Какво? - Преносимо е.
Ноосферата е съвкупност от мисли.
Не само човешки, а и други.
Древни и зли. - Вие сте скапани идиоти!
Имаш видения, сънища и кошмари, нали?
Дежа вю? Всеки кошмар, който си имал
беше просто документален филм. Но идва време и се появява човек.
Понякога веднъж на хиляда години.
Пророкът на другия. - Другият? Кой?
Този между тях.
Трябва му кух човек да бъде мост за останалия свят.
Идва, за да заличи всички граници.
Единствената реалност, няма да е реалност.
Освен за него.
Неговата безграничност, черен хаос.
Нищо не знаеш, човече.
Ще бъде кървава баня.
Вече го усещаш, нали?
Дори и не разбираш. Имаш сърбеж в мозъка.
Писна ми от тъпотиите ти.
Израснах в Сан Франциско.
Интересуваме само, къде е Аманда Куил?
Тя е на моста. - Мост? Какъв мост?
Мост няма. Не ме ли слуша?
Какво е това?
Израснах в Сан Франциско.
Откъде имат това?
Откъде имат всичко това?
Шегуваш ли се?
Къде беше? Къде беше?
Вече го усещаш...
Той излъчва, ние приемаме.
На третата нощ... - Имаш сърбеж...
... в мозъка. - ... те открива
На третата нощ, те открива.
Усещаш... - В мозъка.
Усещаш го.
Той излъчва, ние приемаме.
Мога ли да помогна?
Да. Казвам се Джеймс Ласомбра. Частен детектив.
Бях нает да открия някой,
и имам причина да вярвам, че е пациент в тази болница.
Може ли да ми кажете нещо за този човек,
в тази стая, точно там?
Нямам право да давам информация.
Разбира се, че можете.
Поне ми кажете от колко време е тук.
Не смятам да се задържам.
Вече беше тук, преди да започна.
И колко време е това?
Почти година.
Стабилизира ли се?
Не е включен към апарат, ако това имате предвид.
Но не реагира?
Неврологичната скала отчита между три и девет.
По-скоро три. - Какво означава това?
Не реагира на стимули, глас, затворени очи.
Често ли се случва някой да бъде толкова дълго в интензивното?
Не.
Не се случва често. - Какво го прави толкова специален?
Бил е приет в "Белвю", преди 23 години.
Пет години по-късно, е преместен в "Стокъм Хелт".
След това в частна клиника в "Сидър Рапидс",
до преди две години.
Кой го доведе тук? - Не знам.
Мисля, че го лекуваха експериментално и показа резултати.
Показа резултати? - Резултати към по-лошо.
Или може би положителни резултати.
Така или иначе, изпратиха го при нас.
Но ще ви кажа нещо.
Доколкото знам, той няма име.
Той е Джон Доу.
И кой плаща сметките на Джон Доу?
Това не знам.
Но със сигурност има много посетители.
Идват и си отиват постоянно.
И сега има един точно сега.
Какво мислите?
Това ли е човека, който търсите?
Не знам.
Може ли?
Вървете.
Здравей, Аманда.
Търсих те. - Намери ме.
Кой е той?
Знаеш кой е. - Не, не знам.
Как се казва? - Нямам представа.
Може да го наричаш както пожелаеш.
Мисля за него като носител.
Защото е един вид болест.
Но той е само носител, знаеш?
Модулиран от входен сигнал.
Той излъчва, ние приемаме.
Посланието му е заразително.
Трябва да се обадя на майка ти.
Ало? - Нора, аз съм. Открих Аманда.
Извинете, кой се обажда?
Аз съм, Джеймс. - Кого търсите?
Нора? Аз съм. - Да?
Нора аз съм. - Съжалявам, сгрешили сте номера.
Аз съм Джеймс.
Какво, по дяволите, става? - Сега е немощен.
Само човешкото тяло може да издържи тази сила.
Трябва да намерим заместител.
Скоро.
Заместител? - Изминаха 500 години
между последния носител и този.
Нямаме много време.
Затова решихме да опитаме нещо по-радикално.
Експеримент.
Какъв експеримент? - Решихме да намерим избраник.
Вече е трудно да различиш реалното от това, което е в главата ти.
Вслушай се в мислите си. Можеш да го чуеш.
Влиза в ума ти, потиска съзнанието.
Знаеш ли, че мозъкът може да сърби?
Представи си непреодолим сърбеж, дълбоко в основата на черепа ти.
Това е той. - Ти си откачила.
Не е реално. Не е реално, мамка му.
Разбира се, че не е, тогава защо се бориш?
Трябва да се откажеш от фалшивата реалност
и да приемеш новата. По-могъщата.
Ти си полудяла. - Вероятно си мислил, че не знам
за авантюрата ти с майка ми.
Не! - Не само знаех,
аз го предизвиках.
Написах го в сценария ти, когато те създадохме.
Какви ги говориш? - В коя гимназия завърши?
"Кроссроуд".
В коя болница си роден?
"Емансипейдет Харт".
Кой ден си роден? - 7-ми ноември.
Не, беше преди три дни, не помниш ли?
Беше сам в мексикански ресторант и персонала ти пееше песничка.
Ние те създадохме.
Написахме ти биография, проведохме няколко сеанса,
за да стане всичко реално.
Ти си нашата Тулпа. Кухия човек.
Мисъл плюс концентрация плюс времето е равно на плът.
Твоята плът.
Веднъж опитахме, но не успяхме.
Сигналът може да проникне само през пукнатините на тъга, мъка и вина.
Страх. Това е, което ни липсваше.
Млъкни. - Затова те създадохме такъв.
Млъкни!
Кое е най-лошото, което ти се е случвало?
Давай. Кажи го.
Майната ти!
Смъртта на Алисън и Хенри, нали?
Смъртта на жена ти и синът ти.
Къде беше?
Когато имаха нужда от теб?
Не ти контролираш живота си.
Не можеш да вземаш решения.
Не принадлежиш на себе си. Принадлежиш на нас.
Нима това не е облекчение?
Не е ли това, което винаги си искал?
Просто го пусни.
Няма ли да е по-лесно просто да го пуснеш?
От моста идва човекът.
От човека идват мислите му.
От мислите му идват сънищата. От сънищата идва силата.
... идват сънищата. От сънищата идва силата.
От силата идва мостът.
От моста идва човекът.
От човека идват мислите му.
От мислите му идват сънищата.
От сънищата идва силата.
Има ли някой сред нас?
Ако си тук сега, покажи се.
Позволи ни да разберем.
Чуваме те.
Покажи се.
Чуваме те.
Покажи се.
Ти излъчваш. Ние приемаме.
Превод и субтитри: kini