Някога изпитвал ли сте емоции, които не можете да обясните?
Някога губил ли сте контрол над тези емоции?
Тези емоции имат ли име?
Това са първите три въпроса,
които д-р Малисент задава на Джоузеф Кинкърк,
едва шест часа след ареста му. На тях Кинкърк отговаря:
"Да, да, Хенри."
Този отговор довел защитата до провал
не само заради събраните улики,
но и заради мнението прието от модерната психология,
че не съществува синдром на раздвояване на личността.
Това е разстройство, подтикнато от терапевтите
и подкладено от множество телевизионни сериали
и холивудски филми.
Джоузеф Кинкърк е бил под наблюдение
на различни психиатрични институции през голяма част от живота си,
но допреди ареста му, няма документиран случай
с присъствието на Хенри.
Не Хенри е похитил Сара Макензи.
Не той я е съблякъл гола и я е завързал за леглото.
Не той е изнасилил 12-годишното й тяло,
нито е опитал да премахне яйчниците й с макетно ножче.
И не той е снимал всичко, през двата часа нужни на Сара
да умре от загуба на кръв, след провала на тази операция.
Хенри не е извършил тези зверства, защото той не съществува.
Джоузеф Кинкърк осъзнава действията си,
както ги е осъзнавал и при извършването им.
Боя се, че минава полунощ. - Знам.
Искам две текили, вода и да увеличите звука на телевизора.
Моля. - Разбира се.
Една минута след полунощ щатът Мисури започна екзекуцията
на Джоузеф Кинкърк чрез смъртоносна инжекция.
Тъй като присъдата не беше отменена от губернатора...
Господи.
Може ли още две текили? - Да сменя ли канала?
Не този е добре.
Смъртта на г-н Кинкърк е настъпила 18 минути след полунощ.
Както разбрахте, току-що Джоузеф Кинкърк беше екзекутиран.
Очакваме реакциите след екзекуцията...
Ало? - Здравей, мамо.
Здравей, миличка. - Липсваш ми.
И ти на мен. - Какъв е този шум?
Чичо Стивън прави закуска. - Да отидем до "Старбъкс"?
Какво правихте снощи? - Гледахме "Нощта на живите мъртви".
Това беше тайна! - Дай ми чичо си.
Мама иска да говори с теб. - Видя ли как го изпържиха?
Поставиха му инжекция. Не гледах.
Пак ли си с киселото изражение? - Мери си приказките пред Сами.
Извинявай. Вкисната ли си, както винаги?
Закъснявам. Ще се видим следобед.
Ало?
Това беше грубо. Майка ти ми затвори.
Може ли да ти се обадя по-късно? В момента съм на летището...
Искам мнението ти за един пациент. - Пак викаш.
Така ли? Извинявай. Този ще ти се стори интересен.
Изпрати ми картона му и ще го погледна.
Не, трябва да се срещнеш с него. Ще те взема от летището.
Отдели му само час.
Не очаквай да пренареждам живота си всеки път,
когато попаднеш на странен случай.
Затвори ли ми? Татко?
Здравейте.
Къде откри този Дейвид Бърнбърг? - Изпрати ми го д-р Фостър.
Чарли? Виж ти.
Прибрали са го за скитничество
и на другия ден са го поставили под грижите на Чарли.
Откога е пациент тук? - От два дни.
Само?
Обикновено ги лекуваш месец, преди да ги разкъсам.
Този е съвсем различен.
Така ли? - Приятно прекарване.
Може ли да затоплиш помещението? - Разбира се.
Здравейте.
Благодаря. - За нищо.
Аз съм д-р Кара Джесъп. Вие трябва да сте Дейвид.
Дейвид Бърнбърг, нали? - Да.
"Бърнбърг". Това немско име ли е? - Не знам.
Знаете ли защо сме тук? - Искате да ми зададете въпроси.
Съгласен ли сте? - Да.
През целия си живот ли сте инвалид?
Не, преди няколко години претърпях инцидент.
Левичар или десничар? - Десничар.
Колко прозорци имаше в дома, в който сте израсъл?
Десет.
Единадесет, ако броите прозорчето на входната врата,
но то не се отваряше.
Когато броихте прозорците отвътре ли си ги представяхте или отвън?
Отвътре. По-топло е.
Отгледан ли сте според някоя религия?
Живях в планините, госпожо.
Бог ни помагаше, а дяволът чакаше да съгрешим.
Бих искала да ви покажа няколко картинки,
а вие да ми кажете първото, за което се сетите.
Две малки деца.
Играят на онази игра...
Онази с пляскането с ръце. - Добре.
Ами тази?
Прилича ми на цирков слон.
Голям слон ли? - Не, малък.
Виждате ли числата в кръга?
16. - Добре.
Ами това?
73. - Точно така.
Някога изпитвал ли сте емоции, които не можете да обясните?
Не.
Някога чувствал ли сте се разгневен или подтиснат без очевидна причина?
Не.
Добре, много ви благодаря.
Добре, татко, чакам. - Какво?
Не ме извика, за да се запозная с Дейвид, нали?
Може ли да звънна? - Давай, имам време в излишък.
Ало?
Обажда се д-р Хардинг. Там ли е Адам?
Съжалявам, д-р Хардинг. Тук съм единствено аз.
Бих искал да го потърсите.
Какво беше това?
Адам на телефона. - Адам, обажда се д-р Хардинг.
Дали имаш минутка да поговориш с моя колежка?
Разбира се.
Не беше нужно да го правиш. - Кое?
Парадирането. Така приличаш на шарлатанин.
Здравейте. Аз съм д-р Джесъп.
Джесъп? Дъщерята на д-р Хардинг?
Точно така. А вие сте Адам. - Съпругът ви е бил убит, нали?
Да. - Как?
Крадец преряза гърлото му.
Кога? - Преди три години?
Къде?
На връщане от църквата в коледната вечер.
Смятате ли, че съм груб? - Не. Свикнала съм.
Агресивният подход е често срещана техника
използвана от граничния тип по време на терапия.
Но вие знаете това, нали? - Браво, момиче.
Трябва да внимавате с патологичните си склонности.
Ще отговорите ли на няколко въпроса? - Казвайте.
Колко прозорци имаше в дома, в който сте израсъл?
Един. - Един?
Всъщност два, ако броим предното стъкло.
Разбирам.
Отгледан ли сте според някоя религия? - Католическата.
Ще ти покажа няколко картинки. Бих искала да ги погледнеш...
Танцьори, пеперуди, слонове, Дявола.
Виждал съм всичко това и преди.
Явно е така.
Добре, Адам, виждаш ли числа в кръговете?
Не.
А в този? - Не.
Чудесно.
Ами този?
Числото е седем.
Добре.
Може ли да погледна очите ти?
Контактни лещи ли носиш?
Не, това е естественият им цвят.
Далтонист ли си?
Не виждам червения цвят. По рождение.
Мисля, че това е всичко. Благодаря за отзивчивостта.
Може ли да си вървя?
Устрои ми капан.
Не, предложих ти възможност да преразгледаш предположенията си.
Адам е приемника.
Защо не ме пусна да говоря първо с него?
Нямаше да е забавно.
Здравейте! - Мамо!
Привет! - Толкова ми липсваше!
Здрасти, тате.
Здравей, Стиви. Хубави инструменти.
Здрасти, дядо. - Ето го и ангелчето ми. Как си?
Отиди да вземеш нещата си. - Ще й помогна.
Забавлява ли се? - Беше кисела до втората бира.
Ще останете ли за вечеря? - Не.
Утре е на училище.
Добре ли си? Имам предвид, наистина добре.
Да, ще се оправя.
Върху какво работиш?
Превръщам се в самостоятелен предприемач.
Чудесно. - Нямаш идея за какво говоря, нали?
Не. - Готови сме.
Благодари ли на чичо Стивън? - Благодаря, чичо Стивън.
Следващият път бирата е от теб, става ли?
Обичам шегите за алкохол с малолетни. - Благодаря.
Обожавам ги. Довиждане. - Чао. Махайте се от имота ми.
Не я вкарвай цялата. - Защо?
Ще ми е трудно да изляза. - Напротив.
Благодаря, така е идеално.
Миличка, изкъпи се. След това ще вечеряме.
Добре, мамо.
Какво е това? - Картонът на Адам. Погледни го.
Ще си помисля.
Напоследък нямам много време за Господ.
Изглежда и Той няма време за мен.
А вие вярвате ли?
Не много отдавна дъщеря ми изгуби съпруга си.
Той беше добър човек и бе убит без никаква причина.
Убит?
Трудно ми е да вярвам е Бога, който нарани дъщеря ми.
... там ли е Адам.
Съжалявам, д-р Хардинг. Тук съм единствено аз.
Малката Сиси. - Изглеждаш ужасно, Чарли.
Благодаря. Ще се оправя като си пия антибиотиците.
На какво дължа това удоволствие? - На Адам Сейбър.
Искам да знам как е попаднал при теб и защо си го прехвърлил на баща ми.
Полицаи го открили лежащ на улицата.
Не изглеждал пиян. Твърдял, че не може да ходи.
Представил се като Дейвид Бърнбърг.
Докато дойде при мен вече ходеше и се наричаше Адам Сейбър.
Каза, че нямал представа как се е озовал в болницата.
Незабавно се сетих за баща ти. - Разбира се.
Някога имал ли си пациент, страдащ от далтонизъм само на едното око?
Не. Защо? - Това би обяснило... Няма значение.
Как е Сами? - Отлично. Луда е по футбола.
В петък ще има проби. Трябва да дойдеш.
С удоволствие. - Добре.
Може ли да получа копие от болничния му картон?
Ще ти го изпратя следобед. - Благодаря ти.
Пази се.
Разбира се. Ти се грижи за хлапето. - Винаги го правя.
Ели още ли работи в рентгенологията? - Да, но вече е на третия етаж.
Добре. Благодаря отново. - Довиждане.
Възможно ли е, когато разтрива врата си,
да притиска нерв и това да причинява временна парализа?
Погледни.
Снимката на трети, четвърти и пети прешлен...
Различават се.
Гледаме снимки на различни хора.
На различни хора.
Това е номер, направен от доктора.
Докторът? - Разбира се.
Колко добре го познаваш?
Понякога ми се струва, че изобщо не го познавам.
Не те оставя на мира, а?
Невъзможно е снимките да са негови.
Не е ли възможно това, което гледаш
да е това, което виждаш? - Не, защото е невъзможно.
Случаят на Адам е истински. - Не. Той е тежко болен човек,
но е наясно с Дейвид и действията му.
Дейвид е създаден от него. Ще ти докажа това.
Знаеш ли, повече от месец не сме вечеряли заедно.
Нали ще дойдеш за Великден? - Да.
Да донеса ли нещо? - Само приятната си компания.
Това е моето момиче. - Благодаря.
Добре, как е името?
Дейвид Бърнбърг, гимназия "Шейдиууд", Шейдиууд.
Шейдиууд.
Извинете, докторе. Малко ви стреснах, а?
Да, малко.
Не исках да тръгвате, без да съм ви благодарил.
За какво?
За това, че опитвате да помогнете.
Благодаря. - Няма за какво.
Извинете, търся годишниците. - В края на втората редица.
Но побързайте, затварям след 10 минути.
Разбира се.
Добре.
Приключвате ли?
Само минутка.
Матей, Лука и Йоан, благословете леглото ми.
Благословете съня ми и нека Господ ме закриля.
Пет ангела край леглото ми стоят. Един до краката, един до главата,
един пее, един се моли, а последният греховете ми опрощава.
Амин.
Не го мисли.
Нали?
Чарли? - Малката Сиси.
Звучиш ужасно. Да ти донеса ли нещо?
Не, имам супа, а и антибиотиците скоро ще подействат.
Не ми се искаше да питам, но така и не ми изпрати картона на Адам Сейбър.
Извинявай. Сутринта става ли? - Да. Почини си добре.
Разбира се. До скоро.
Дано се оправиш.
Извинете, можете ли да ме упътите до дома на Бърнбърг?
Не знам как съм се озовал в болницата.
Нямам идея и как съм си легнал снощи.
Събудих се в стаята си, без да помня нищо.
Сестрите да ти помогнали да си легнеш.
Буден ли съм бил? - Може да се каже.
Ехо?
Съсипани са, нали? - Извинете. Почуках на входната врата.
Открих ги тази сутрин. Вероятно са във вода от седмици.
Всичката тази музика, целия живот... вече ги няма.
Мисля, че някои могат да бъдат спасени.
Винаги има надежда.
Коя сте вие? - Търся Дейвид Бърнбърг.
Дейвид ли? - Да.
Застанала сте над него.
ДЕЙВИД БЪРНБЪРГ роден 1963 г. - починал 1982 г.
Най-добрата майка на света
По това време на годината все някой местен репортер
попада на историята в архивите
и прави предупредителен материал.
Имате предвид инцидента с Дейвид ли?
Не, мила.
Имам предвид убийството му.
Как се случи инцидента?
Подхлъзна се на мокри листа на стълбите.
Наложи се да започне живота си наново.
Той прие съдбата си с гордо вдигната глава.
В продължение на три години
колко силна е помощта на Свети дух.
Но изведнъж изгуби пътя си.
Попадна на лекар, който експериментирал
с гръбначен заместител или друга подобна глупост.
Вярваше, че един ден този шарлатанин ще му помогне да проходи отново.
Всеки месец се качваше на автобуса с изпълнен с надежда поглед,
но само биваше инжектиран и отварян
за да се върне с разбито сърце.
Един ден излезе от къщи и никога повече не се завърна.
Откриха останките му седмица по-късно.
Бил е отведен в гората и насилен.
Измъчван.
Можете ли да си представите?
Представете си как е стоял, неспособен да се бори,
и е гледал как му причиняват тази неописуеми неща.
Не мога. - Дано никога не успеете.
Дейвид обърна гръб на Бог и потърси отговора в науката.
Господ го е казал ясно.
"Не оставяйте вярата си в мен."
Арт, за мен кафе и ябълков пай.
Здравей, миличка. Добре ли си прекара?
Погребахме едно птиче. - Чудесно. Направо прекрасно.
Избери си нещо за хапване, докато поговоря с дядо. Върви.
Каква е основната разлика
между раздвояването на личността и измамната личност?
Няма ли да ме поздравиш? - Открих нещо.
Истинският Дейвид Бърнбърг е роден на 5-и февруари 1963-а г.
През ноември 1979-а претърпял инцидент и останал инвалид.
Убит е през април 1982-а г.
Докато всички местни медии
са бистрели подробностите около ужасяващата му смърт,
твоят Адам Сейбър е бил 6-годишен, майка му тъкмо е била починала
и той е бил преместен в първия от няколко приемни домове.
Това страховито убийство е било неговото бягство.
Всичко, което Адам знае за Дейвид, го е научил от медиите, нали?
Да речем, че се съглася с тези ти предположения.
Защо му е да създава тази заблуда? - Дай ми портфейла си.
Всеки портфейл ли ще свърши работа? - Добре...
Защо носиш тази снимка на мама? - За да не я забравям.
И заради приятните спомени, които ти навява.
Да. - Ако снимката е тук, но ти не знаеш,
ще се възползваш ли от съществуването й?
Предполагам, че не. - Добре.
Смятам, че като дете Адам Сейбър
е започнал да носи снимка на Дейвид в ума си,
за да не забравя, че каквото и да го сполети,
винаги има някой, на когото му е по-зле -
Дейвид Бърнбърг, който е бил измъчван до смърт от сатанисти.
Но за да се възползва от този образ, той трябва да знае за него.
По тази причина, това не е раздвояване на личността.
Интересна диагноза. - Много благодаря.
Как ще я докажеш? - Няма да я доказвам.
Ще го излекувам.
Здравейте, г-жо Бърнбърг.
Благодаря, че се съгласихте да ми помогнете.
Трябва да ви предупредя, че Адам е създал превъплъщение на сина ви.
Не искам да се тревожите.
Отгледала съм трима сина и съм се молила над гробовете им.
Няма какво да ме разтревожи. - Благодаря ви.
Ето, идва Адам.
Здравей, Адам. - Здравейте.
Това е Дита Бърнбърг.
Името й звучи ли ти познато? - Не.
Синът й Дейвид е бил убит преди 25 години.
Дявол да го вземе.
Съжалявам.
Може да си чувал за това. За случая е писано във вестниците.
Преди 25 години? Тогава съм бил 6-годишен.
Не съм четял много вестници.
Няма ли да вдигнете?
Вероятно търсят теб.
Ало, на телефона е Адам. - Бих искал да говоря с Дейвид.
Тук няма Дейвид.
Мамо?
Мамо, ти ме откри. - Синът ми е мъртъв.
Не, мамо, не съм мъртъв.
Вие не сте синът ми. - Напротив, аз съм.
Живеем на Тъл роуд.
Намерих адреса ви в телефонния указател.
Стаята ми преди е била библиотека.
Някога ти сгъваше дрехите ми и ги подреждаше като книги.
Престанете.
Питаше: "Кои дрехи ще прочетем днес?"
Не.
Леглото ми беше направено от дърво,
което да ме пази от духовете.
Синът ми умря преди 25 години.
В джоба си носиш гвоздей.
Откъде знаете това? Не го знае никой, освен...
Намерихме го в мината в Аскърн.
Винаги го носиш у себе си.
Дейвид. - Мамо.
Желязо от Земята, което да ни пази от злото.
Което да ни пази от злото. - Да.
Значи не помага!
Знам, че има разумно обяснение. Почакайте ме.
Мамо!
Това е мястото. Свалете го.
Искате ли да дойда с вас? - Не, ще се оправим.
Сигурна ли сте? - Да.
Добре.
Ще се оправя.
ЖЕСТОКО РАЗКРИТИЕ Парализиран мъж открит мъртъв
Знаеш ли къде сме, Дейвид?
Не, госпожо.
Няма причина това място да ти е познато.
Какво има?
Бил съм тук през нощта. - Моля?
Затова не ми се стори познато.
Сега е различно.
Валеше сняг.
Ето там имаше заслон.
Дейвид?
Той идва. - Кой?
Кой идва? Просто ми кажи.
Всичко е наред.
Кажи ми кой? Кой идва?
Дяволът.
Съжалявам. - Не ме оставяй.
Моля те, не ме оставяй. - Ще те върна при колата.
Ще те отведа. Всичко е наред.
Моля те, махни ме от тук. - Столът заяде.
Трябва да отида... - Моля те, не ме оставяй!
Трябва да хвана сигнал. Ще се отдалеча да хвана сигнал.
Всичко е наред.
Кара? - Ало, Върджил.
Случило ли се е нещо? - Не, добре съм.
Столът заяде и ми трябва помощ. - Добре, веднага идвам.
Благодаря.
Да видим какво имаме тук. Заседнал, а?
Здравей, Адам.
Кой е Адам?
Готово.
Казвам се д-р Керълайн Джесъп. - По-късно ще стигнем и до теб.
Попитах кой е Адам. - Адам е мой пациент.
Добре ли си? Чувстваш ли се объркан? - Объркан ли?
Не ми обяснявайте кога съм объркан.
Не ти се събуждаш на странни места, без да знаеш как си се озовала там.
Попитах те нещо. Къде съм и защо ме мислиш за Адам?
Намираш се в Уокърс мил и много приличаш на Адам.
Керълайн, добре ли си? - Да, добре сме.
Тъкмо говоря с...
Уес. - С Уес.
Добро утро, Върджил. - Здравей, Уесли.
Татко! Татко.
Трябва да поговорим. - Веднага се връщам.
Току-що се запознах с Уес!
Защо, татко? Защо ми причиняваш това?
Защото спря да задаваш въпроси. - Цял ден правя само това.
Не, не! Престана да си задаваш въпроси.
Разви определена система от схващания,
които отказваш да подложиш на самоанализа.
Това означава, че в професионалния си живот няма да имаш нови идеи.
Научи се да приемаш тези идеи
и опитай да зададеш големия въпрос: "Защо?"
Просто попитай: "Какво?" и си отговори: "Не знам."
Това, че си по-възрастен не означава, че непременно си прав.
Възможно е просто да си грешал по-дълго.
Какво те мотивира? Дали това да помогнеш на Адам
да открие какво причинява разстройството му
или просто искаш да ми докажеш, че греша?
Миличка... - Недей.
Стига толкова за днес. Скъпа!
Уесли Крайт е бил фронтмен на рок група.
Умрял е през ноември 1994-а г. Възможно е да е било самоубийство.
В този момент Адам Сейбър е бил в затвора.
Тъкмо е бил оставен в изолатора.
В този нелек момент в живота му
той е приел, че има друг човек, чиято участ е по-тежка от неговата.
Добре.
Чудесно.
Здравей, Уесли. Съжалявам, че те накарах да чакаш.
Имам всичкото време на света, д-р Джесъп.
Бих желала да ти задам няколко въпроса, ако нямаш нищо против.
Искам преди това аз да ви попитам нещо.
Да?
Заради науката ли станахте лекар или заради Господ?
Защо питаш?
Заради това на шията ви.
Бих искала да се смятам за лекар, отдаден на науката
и жена, отдадена на Господ.
Искам да ти покажа нещо.
18-и ноември 1994-а г.
Тази дата говори ли ти нещо?
Махни се от мен. - Знаеш ли какво се е случило тогава?
Махни се.
Какво се случи в онзи ден? Какво знаеш за тогава?
Махни се от мен. - Уес.
Махни се от мен!
Дейвид?
Добре ли си? - Той беше тук.
Кой е бил тук?
Къде си чул тази мелодия? - Не съм я чул.
Аз я написах.
Това е песента на Дейвид.
Издавана ли е някога? - Не.
Измисли я в болницата, след инцидента.
Тананикаше си я, когато беше тъжен или уплашен.
Когато е бил уплашен?
За него тя беше като убежище по време на буря.
Възможно ли е
през нощта, в която е бил убит, когато е бил в гората,
да си е тананикал тази мелодия?
Моля се да го е направил.
Ало? - Мисля, че като малък Адам Сейбър
е бил очевидец на убийството на Дейвид Бърнбърг.
Дейвид е бягството му от този спомен. Може би и с Уес е така.
Имаш ли адреса на Адам? - Защо?
Искам да разбера от какъв живот се опитва да избяга.
Здравей, приятел.
Добро момче.
Ехо? Ехо?
Сам ли си тук?
Добре, влизам. Няма да те нараня.
Ехо?
По дяволите.
Добре, приятелче.
Да видим дали ще намеря нещо.
Заповядай.
Горкичкото.
Ехо? Има ли някой тук?
Ехо?
Божичко.
Добре.
Божичко!
Първи труп? - Не.
Изпратихме да доведат Адам Сейбър за разпит.
По дяволите! Забравих да взема дъщеря ми от училище.
Не сте ни нужна. Аз ще затворя - Благодаря.
Детектив Дентън? Обажда се Керълайн Джесъп.
Сейбър е в училището на дъщеря ми. - Сигурна ли сте?
Да. Основно училище "Брокхърст". На футболното игрище е.
Веднага идвам. - Възможно най-бързо. Благодаря.
Сами! Сами!
Видя ли? Казах ти, че ще дойде.
Нямаше нужда да се тревожиш. - Саманта!
Сами!
Саманта. Саманта.
Съжалявам, че закъснях. Ела насам.
Но, мамо... - Ела веднага!
Отиди при майката на Броуди.
Наред ли е всичко? - Как дойде тук?
Не съм съвсем сигурен. Сами беше страхотна. Ще стане...
Не доближавай семейството ми!
Но ти ме покани. - Не съм правила подобно нещо.
В болницата. - В коя болница?
Когато ме посети. Добре ли си, Сиси?
Как ме нарече? - Малка Сиси.
Кой си ти? - За Бога! Керълайн, това съм аз.
Чарлз.
Казвала съм ти да не говориш с непознати.
Но той знаеше името ми. Искаше да поговорим, докато дойдеш.
За какво искаше да говорите? - Първо за семейни неща.
Какви? - Какво сме правили това лято.
След това и за рождения ми ден.
Какво за него?
Дали съм харесала ботушите, които ми бил изпратил.
Какво друго? - После попита за Господ.
Ти какво му отговори?
Че не вярвам.
Защо си казала така, миличка?
Ако Бог съществуваше, нямаше да позволи татко да умре.
Мисля, че Бог е знаел какъв прекрасен човек е татко
и го е взел при себе си, за да направи Рая по-добро място.
Не е проблем, че не вярвам, мамо. - Защо?
И дядо вече не вярва. Каквото и да стане, ще бъда при него.
Бог те обича. И ще те обича винаги, разбра ли?
Добре.
Какво си направила на гърба си?
Не знам. Сърби ме. - Ще сложа нещо.
Татко, аз съм. Мисля, че има връзка между Адам и самоличностите му.
Всички те искат да знаят дали вярваш.
Адам е попитал теб, Уес попита мен, а Чарлз - Сами.
Чарлз ли?
Адам дойде в училището на Сами, преструвайки се на Чарлз.
Керълайн, Чарлз е мъртъв.
Моля? Наскоро говорих с него. Беше болен, но не...
Много съжалявам, татко.
Аз също.
Винаги искаше да направи всичко първи.
Добре ли си? - Да, задавих се.
Обичам те, миличка. - И аз те обичам, татко.
Дочуване.
В стаята ти забелязах скицник. Обичаш да рисуваш, а?
Палави ръце.
Моисей е рисувал в неразделеното море.
Тогава видях да се движи сянка, сякаш в стаята има още някой.
Да, но... - Какво "но"?
Това е татко. Все опитва да те обърка.
Можеш ли да разбереш какво е? - Разбира се.
Какво става?
В дома ви е открит труп. - Моля?
Мъж. Между 30 и 60-годишен.
Познавате ли го?
Добре.
Вярващ ли сте, г-н Сейбър?
Питам, защото на гърба на жертвата открихме този кръст.
Изглежда ли ви познат?
Може да е направен чрез изгаряне или да е издълбан, не сме сигурни.
Това говори ли ви нещо? - Не.
Адам, това познато ли ти е?
Познато ли ти е? Кръстът говори ли ти нещо?
Нещо от това познато ли ти е? - Казах, че не! Глух ли сте?
Детективе, извинете ме. Може ли да поговорим?
Не го притискайте. Няма да постигнете нищо.
Мисля, че мога да ви помогна с кръста. Виждала съм го и преди.
Видях такива символи в града.
Съжалявам, но не знаех кого другиго да попитам.
Защо сте тук, д-р Джесъп?
Учебниците са ви подвели, нали?
Да. - Послушайте ме.
Затова Бог ни е дал две уши, но една уста.
Сред тези хълмове цари магията на Сатаната,
където някой се опитал да се грижи за болно дете
или да отмъсти за сторено зло.
Запомнете това.
Учебниците може да са ви подвели, но Бог не е.
Вървете до края на пътя.
Там попитайте за Бабата.
Извинете?
Търся Бабата.
Много е важно да я открия.
Трябва да разбера какво е това. Мисля, че е нещо като кръст.
Знаете ли какво е?
Знаете ли?
Дай да видя.
Не е кръст.
Как правите това? - С по-остри очи от твоите.
Можете ли да ми кажете какво означава?
Няма да повярваш. Дете!
Какво е това, по дяволите?
Искаш ли сода?
Сигурна ли си?
Няма начин!
Какво правиш? - Извинявай.
Трябва да опитам нещо. - Чичо Стивън!
Какво правиш? - Трябва да проверя нещо.
Превръщане на образа в звук.
Дръжте го! Не мърдай.
Ще се оправи.
Ще повярваш ли сега?
Това са писанията на планината.
Това означава "подслон".
Имате две нови съобщения.
Д-р Джесъп, обажда се детектив Дентън.
Обаждам се да ви кажа, че нямахме улики срещу Адам Сейбър
и го освободихме под грижите на баща ви.
Открихте ли нещо за кръста? Обадете ми се.
Следващо съобщение.
Къде си?
Сянката на записа, онази, която се движи, е звукова вълна.
Проклет глас. Слушай.
Преподобният Крисчън Мур приютява неверниците.
Чу ли?
Кара. - Какво беше това?
Нямам представа, но знам кой е бил Крисчън Мур.
Роден е в Бърлингтън, Алабама, през 1889-а г.
Бил е от добрите стари лекуващи чрез вяра типове.
Починал е през 1918-а година. Това е всичко, което знам.
Но има още нещо.
В Майлинг Джънкшън има някакво историческо общество.
Там е и човек на име Монти. Той знае всичко за Мур.
Намирам се на около 80 км. от Майлинг Джънкшън.
Можеш да си там до час. Върви.
Добре ли си? - Гърлото ме боли.
Чакай да видя какво имам. - Без лекарства за кашлица.
Мама казва, че не са полезни.
Сериозно? - Но медът помага.
Добре.
Чичо Стивън? - Да?
Мисля, че имам нещо на гърба.
Покойният ми баща е направил тези филми след Световната война.
1918-а година.
Тогава е започнала епидемията от инфлуенца.
Тогава сме срещнали и него. Преподобният Крисчън Мур.
Самопровъзгласил се лечител, който обяснявал на хората в Холър,
че нямат нужда от лекарствата си, а трябва само да вярват в Бог.
Мнозина в Холър обърнали гръб на Бабата.
За пример той използвал собствените си две деца.
Те били здрави и явно имунизирани срещу заразата.
Доколкото помня бяха странни деца. Мълчаливи.
Оказа се, че за мълчанието им си има причина.
Преподобният бил изгубил вярата си,
ваксинирал роднините си срещу заразата
и оставил другите да умрат. - Това е ужасно.
Затова хората направиха това, което сториха.
Какво?
Баща ми снимаше, а аз го придружавах както обикновено.
Тогава открихме децата на преподобния.
Завлякоха преподобния при Бабата.
Заради делата му,
тя го наказа със строгостта на планинската справедливост.
Не мога да кажа какво се случи със сигурност,
но за 8-годишно дете
изглеждаше сякаш старата вещица
изсмука душата на Крисчън Мур...
... и напълни гърлото му с пръст, за да не може душата да се върне.
След това промълви нещо, което няма да забравя никога.
Преподобният Крисчън Мур
ще приютява неверниците.
Извинете ме.
Ало? - Д-р Джесъп, обажда се дет. Дентън.
Чувате ли ме? - Да. Какво има?
Исках само да ви кажа, че изпратих хора при баща ви.
След малко ще са там. - Защо? Какво е станало?
Допуснали сме грешка.
Ало? - Татко?
Здравей, миличка. - При теб ли е Адам?
Да, полицаите го докараха. - Може ли да чуе какво казвам?
Не мисля, в стаята си е. - Добре. Трябва да се махнеш от там.
Защо? Какво става?
В опасност си. - Какви ги говориш?
Адам Сейбър е мъртъв.
Чуваш ли ме? - Да, но не разбирам.
Трупът, който открих, е на Адам Сейбър.
Човекът, който е при теб не е той.
А кой е тогава? - Не знам кой може да...
Боже мой!
Татко.
Татко. Татко!
Татко, чуваш ли ме?
Чуваш ли ме?
Татко? Татко, какво...
Татко.
Не.
Моля те, просто вдигни.
Институт "Лътам". - Върджил, отиди да провериш баща ми.
Добре, веднага отивам.
Д-р Хардинг? По дяволите.
Не! Господи!
Д-р Хардинг!
Кара, Кара... - Върджил, къде е баща ми?
Случило се е нещо ужасно. Няма го.
Мъртъв е. - Какво?
Не можах да направя нищо.
Мъртъв е. - Какво?
Съжалявам, Кара.
Ало? - Миличка, мама се обажда.
Дай ми чичо си. - Мама иска да говори с теб.
Той тъкмо взима ключовете от колата. - Къде отивате?
Дай ми я. - Сами, добре ли си?
Сами кашля много и има обрив по гърба.
Ще я заведа до болницата.
Кара?
Там ли си?
Лекарите не могат да й помогнат.
Умът ли си изгуби? Трябва да я прегледа лекар.
Сещаш ли се какво чу на записа? Този човек е опасен.
Трябва да я доведеш тук. - Само се чуй!
Няма да я водя при някаква шарлатанка, а в болницата.
Послушай ме и я доведи. - Не!
Къде отиваме? - В болницата. Ще се оправиш.
Стиви, почакай! - Не ни доближавай.
Нямаш представа какво става, Стиви. Саманта Джейн, ела с мен!
Качи се горе.
Да отидем в банята.
В голяма опасност си.
Онзи ненормалник се появи с колата на татко.
Дръж го далеч от нея.
Стивън, поне веднъж послушай баща си!
Вземи. - Мамо.
Миличка, прави каквото ти каже чичо Стивън.
Добре. - Всичко ще е наред.
През цялото време ще бъда на телефона.
Страх ме е. - Знам.
Човекът от игрището е тук. - Знам, миличка.
Стиви! - Качва се по стълбите.
Той е в къщата.
Стивън?
Саманта Джейн!
Стивън, аз съм баща ти. Не е време за игрички!
Сами?
Саманта Джейн, миличка?
Ела при дядо си, Саманта Джейн.
Миличка?
Моля те! Дявол да го вземе, Стиви, отвори вратата!
Нямаме много време! Идва един много лош човек!
Не мога да ви помогна, ако не отвориш на баща си!
Не ме е грижа! Махни се! - Стиви! Стиви!
Стиви!
Сами!
Саманта Джейн.
Сами! Сами! Стивън?
Това стана случайно, скъпа. Послушай ме.
Трябва да дойдеш с мен.
Кажи му да ми даде Дейвид. - Тя иска да говори с Дейвид.
С Дейвид ли? Дейвид не е тук, миличка.
Сами, включи високоговорителя.
Керълайн?
Незабавно ми дай да говоря с Дейвид!
Сами? Сам... Стивън? Стивън?
Мамо, той падна.
Сами? - Можеш ли да дойдеш да ме вземеш?
Преди да дойде на себе си. Чичо Стивън?
Добре ли си?
Къде е шарлатанина?
Хайде, всичко е наред. - Страх ме е.
Не се страхувай. Закопчай колана.
Хайде!
Когато се закашлям имам чувството, че ще повърна.
Скоро ще бъдем при майка ти. Обещавам.
Мамо! - Седни в мен, миличка.
Подай ми ръцете си. Всичко е наред.
Дай да видя.
Карай право напред.
Колко остава? - Няколко километра.
Насред нищото сме. - Знам.
Карай само напред. Скоро ще стигнем. - Надявам се, че знаеш какво правиш.
Просто карай.
Внимавай! - Мамка му!
Божичко! - Какво е това?
Всичко е наред. Пристигнахме.
Ти остани тук. Хайде, миличка.
Всичко е наред. Знам, знам.
По дяволите.
Мамо, не искам. - Всичко е наред.
Покажи й гърба си. - Струва ми се страшна.
Ще ти помогне. Аз съм тук.
Трябва ли? - Аз съм до теб.
Изгубила си пътя си, нали, дете?
Към Бог? - Баща ми почина.
Ужасно е да изгубиш любим човек.
Но по-лошото е да изгубиш вярата си.
Съжалявам, дете. - За какво?
Започне ли приютяването, той ще те открие.
Не, не. Трябва да направите нещо. - Тя е направила своя избор.
Нищо подобно. Тя е още дете. - Всички ние сме божии чеда.
Моля те, помогни й.
Тя няма да бъде сама. Ще бъде с останалите приютени.
Не. Не!
Мамо!
Стивън! Стивън!
Покрий очите си и не поглеждай.
Стивън. Стивън?
Стивън.
Ключовете... Ключовете...
Сами! - Мамо!
Мамо! - Сами!
Добре ли си? Хайде, миличка.
Хайде, хайде!
Съжалявам.
Всичко е наред.
Сами? Какво има?
Всичко е наред. Изкашляй го.
Боже мой! - Не си усещам пръстите.
Всичко е наред, миличка. Всичко ще се оправи.
Сами!
Мамо?
Кървиш, мамо.
Ударих главата си.
Всичко е наред. - Страх ме е, мамо.
Всичко е наред.
Ела насам.
Ела насам. Всичко е наред.
Всичко е наред.
Матей, Лука и Йоан, благословете леглото ми.
Благословете съня ми и нека Господ ме закриля.
Пет ангела край леглото ми стоят. Един до краката, един до главата,
един пее, един се моли,
а последният греховете ми опрощава.
Амин.
Мамо.
Всичко е наред.
Мамо!
Сами. Сами?
Дишай. Дишай. Дишай, Сами.
Господи.
Сами?
Превод StraightEse
http://subs.sab.bz