Мислиш, че можеш да го контролираш?
Това не го очаква, нали?
Искаш ли да видиш как горя?
Махни се от главата ми.
Разкарай се от главата ми!
Какво правя тук?
Не ми е тук мястото.
Човекът с цялото си величие,
създал механизъм за преместване на багаж,
бавно в кръг,
въртящи се неспирно.
Новият ми живот започва.
М А Р И О Н Е Т К А
Ехо?
Д-р Уинтър? - Д-р Кларк?
Най-накрая да се запознаем. Лично разбира се.
Благодаря, Пол, аз поемам. Аз съм Морийн. Наричат ме Мо.
Мариан. - Без псевдоним?
Не. - Никога ли не си имала?
Не. - Силен характер, показва същността ти.
Само Мариан. Нека ви покажа офиса ви.
Д-р Манделбаум се извинява, че не може да е тук сега, но...
има семейно събитие, което не можеше да пропусне.
Но се радваме, че успяхте да дойдете толкова бързо.
Бяхме възхитени, когато си изпратихте молбата,
но вие го знаете.
Как мина полета? - Отегчително.
Отегчително. Навярно е така. Всички задават този въпрос, нали?
Тук е. Съжалявам за това.
Ще кажа на администрацията да го промени.
Заповядай.
Сложих информацията по вашия случай на бюрото.
За предстоящата ви сесия мисля, че това е достатъчно.
Не мога да си обясня защо решихте да дойдете при нас.
Никога не съм била в Ню Йорк, но...
Разгледах го в Гугъл, изглежда прекрасно.
Снощи говорих със съпруга ми...
Мястото ви в Америка още свободно ли е?
Може да кандидатствам и да се разменим.
Мисля, че вече е заето.
Колко жалко. Явно няма мърдане оттук.
Изкушавам се да попитам, защо реши да се преместиш в Шотландия?
Харесвам дъжда.
И така, аз... чака ме пациент.
Да дойда към 12:30, да ви покажа столовата?
Ако оцелеете там ще оцелеете навсякъде.
Да. Би било чудесно.
Ще се видим скоро. - Благодаря.
Корина?
Няма проблем да гледаш в стената.
Ще опитаме нещо по-различно от обичайното на д-р Маквити.
Какво ще кажеш? Може ли...
да поговорим?
Няма нужда да говориш за болната ти майка.
Можем... да говорим, за каквото пожелаеш.
Каквото и да е.
Здравейте. Казвам се Мариан Уинтър. - Здравей, аз съм Тина.
Това е Мани.
Здравей, Мани.
До скоро. Насам.
Какво рисуваш, Мани?
Аз... Не съм като д-р Маквити.
Не е нужно да се чувстваш с мен така както с него.
Няма да ти казвам какво да правиш.
Ти си този, който ще казва.
И... Ще правим ти каквото искаш.
Ти ли си прасенцето, Мани?
Онова... самотното,
втренченото?
Можем да си поговорим.
Понякога, когато говорим, можем да бъдем...
по-малко самотни.
Не е задължително да си мил с мен.
Не е нужно прасенцето да има приятели, ако не желае.
Но, може да каже...
защо не иска приятели.
Никой не харесва това, което казвам.
И защо?
Заради това, което мога да направя.
Какво можеш да направиш?
Да накарам нещата да се случат.
Какво например?
Какво може да накараш да се случи, Мани?
Ти.
Здравей. - Здравей.
Хей! Знаех, че си ти.
Аз съм... от администрацията в клиниката.
Заедно попълнихме формуляра. - Разбира се. Съжалявам.
Разгледахте ли града? - Да, предполагам.
Тръгваш ли си? - Да. Аз... Отивам си вкъщи.
Кирън е обсебен от своя книжен клуб.
Не питай, това там е той. - Книжен клуб?
Да. Ето.
Заедно ли сте? - С Кирън? Не, не.
Той е волна птичка.
Тръгвам си. Ще се видим утре. - Разбира се.
Добре ли си?
Заради дъжда ли?
Прекалено шумен ли е?
Извини ме.
Забравих да го изключа. Ало.
Мор... аз... обади се по-късно. С Корина съм.
Корина? Да.
Тя е добро момиче. Прекрасно дете.
Но... Не, не иска да говори с мен.
Но, ще продължа да опитвам.
Добре. Чао, чао.
Ще ми кажеш ли нещо за тази рисунка?
Какво е?
Злополука.
От завоя връхлетя кола и се блъсна в другата.
Бум.
От къде разбра за това?
По новините ли съобщиха?
Не.
Аз го предизвиках.
Видял си как се случи?
Било е в главата ти?
Имаш ли видения?
Или... е възможно да ги чуваш.
Разкажи ми. Може да ти помогне.
Страховито е, нали?
Но ако не бях аз, нямаше да сте тук.
Има пистолет в чекмеджето ви.
Онова чекмедже? - Трябва само да погледнеш.
И защо там трябва да има пистолет?
Спомням си, когато проговори, изрази безпокойство относно майка си.
Когато гледаше към тавана изрече нещо като...
"Вижте мама, отведете мама."
Фантазиите й прераснаха в притеснение,
че майка й може да я изяде.
Така и не разбрахме защо.
Всичко това е описано от д-р Маквити,
но няма никакви подробности, благодаря.
Вторият й баща казва, че започне ли прогнозата за времето
я гледа внимателно сякаш живота й зависи от това.
Боя се, че през последните две години се влошиха
мутизмът и анорексията.
Сравнително бързо.
Ще помисля над това.
Да продължим. Емануел Крейг.
Мани. Загадка.
Бих искала досието му от предишния му престой в Манчестър.
Това е справката. - Ще видя какво мога да направя.
Може би това ще хвърли малко светлина,
но за момента, нямам за какво да се хвана.
Впечатлението ми е, че неговият светоглед
е като защитна система, нещо като крепост.
Говорил е с теб? - Да, направи го.
Вероятно сте единствената. Не е говорил с приемната си майка,
както и с никой друг, доколкото знаем.
Ще е от полза, ако мога да погледна записките на д-р Маквити.
Липсват проучванията му от последните два месеца.
Да, разбира се...
Ще видим какво може да се направи.
Изглежда сте постигнала напредък.
Свършила сте добра работа имайки предвид обстоятелствата.
Благодаря, Мариан.
Гостилница Сенека.
Да, но джипиеса каза наляво.
Проклетите спирачки.
Е, на табелата или на джипиеса ще се довериш?
На табелата, предполагам.
Може хлапетата да са я завъртели на обратно.
Какво иначе биха правили тук?
Добре. Ези или тура?
Ези.
Шрьодингер е искал да докаже колко нелепа е била идеята
и излиза с примера на котката в кутията.
И, преди да погледнете в кутията,
дали котката е мъртва или не е.
И двете реалности съществуват в едно и също време.
Това за него доказва, че нищо от това няма смисъл.
Но не е така. Мисълта за енергията е като всичко останало.
И биха могли да проявят себе си по начин за това как го наблюдаваме.
Това, което ние си мислим, че става.
Докторе, какво мислите?
Мислите ни предпочитат самоизпълняващи се пророчества.
Начинът на мисълта за света в крайна сметка е нашият свят.
Разбира се.
Аз съм психиатър.
И...
Ако има нещо, в което съм убедена
това е, че коренът на всяка болест са неприятностите.
Искам да кажа, вижте цялата книжна група,
задълбочена над котката на Шрьодингер
и дали процесът на наблюдение над реалността
всъщност променя същността?
Нима нямаме по-добри неща за вършене в живота си?
Явно имате нужда от психиатър щом това е представата ви за добра вечер.
Ако това е нашата болест, какво е лекарството?
Лесно е. Препоръчвам пълна лоботомия на цялото човечество.
Здравей.
Живея в Манофийлд.
Аз също.
Супер.
Искаш ли да те откарам? - Би било чудесно. Благодаря.
Мислех, че няма да попиташ.
Нека го направим на обратно.
Аз ще кажа нещо и отговарям.
После задаваш въпрос, който води до този отговор.
Ясно? - Това за поддържане на разговора ли?
Много добре.
Да видим как ще справя?
Притежавам голям магазин, втора ръка.
Как си изкарваш прехраната? - Не е зле.
Какво е да имаш магазин за книги втора ръка?
Добър начин да изкараш пари.
Какво мислиш за проституцията?
Следващата вдясно. - Сега накъде?
Там. До червените контейнери.
Комшиите ти къде те откриха след последния нощен купон?
Защо не се качиш?
Съжалявам, аз...
Няма проблем.
Благодаря, че ме докара.
Проклета кола.
Какво? - Може да те чуе.
Кой? - Колата, естествено.
Нещо светна. Какво означава? Какво е?
Температурата, мисля. Вероятно...
Боже мой.
Предупредих те. Чу те.
Явно колата ни не иска да ни прибере?
Приключение ли ни търси?
Фантазиите й прераснаха в притеснение, че майка й може да я изяде.
Така и не разбрахме защо.
Някой... някой да е влизал в кабинета ми?
Не. Не мисля.
Говоря за Мани. Да е влизал преди, или след срещата ни?
Щях да забележа.
В чекмеджето ми... - Съжалявам, нека го обсъдим утре?
Ужасно закъснявам.
Благодаря.
Телефонът ти звъни.
Ало?
Знам, че ще го направиш.
Кой се обажда? - Трябва да го убиеш,
преди той да убие теб, разбираш ли? Разбираш ли?
Кой?
Ало? Кой е?
Това е идеята.
Започваме ли? - Да.
Не знам, чувствам се, той беше болен човек.
Тръгваш ли си? - Да...
Отивам си у дома. Трябва да свърша разни неща.
Добре. - Да.
Чао. - Чао.
Проблемът е как нашите решения
променят света, в който ние вземаме тези решения.
Кой иска да е пръв? - Аз ще пробвам.
Смятам, че идеята винаги е била там...
Размислила си. - Както децата винаги питат,
след като си тръгнат от площадката, дали тя е все още там.
Същото е като с дървото, което пада в гората.
Яхта ли имаш?
Като на Ривиерата. - Не точно яхта.
На брат ми е.
Е, от там ли ще я гледаш?
Качвай се.
Готова ли си? - Да.
Ще управляваш ли? Подай ми ръката си.
Всичко е наред. Дръж се.
Знаеш ли как се прави?
Какво искаш да кажеш? - Веднъж съм го правил, но...
Веднъж?
Измори ли си? - Трябва да пробваш с пациентите ми.
Виж, не мога да се сдържа...
Носиш сватбена халка.
Трябваше да я сваля.
Проблеми с двигателя? Да ви кача? Отивам към Стимбург.
Там е Грег, той ще се погрижи.
Има влекач. - Чудесно. Благодаря.
Гостилница Сенека! - Най-добрите пушени ребърца в окръга.
Дойдохме заради пъстървата.
Тогава трябва да отседнете в мотел Стимбург.
Ще отидете там утре, след като ви оправят джипа.
Може и още тази вечер. Ще се обадя на Грег.
Г-не? Къде е съпругът ми?
Стана случайно.
Почина.
Съпругът ми...
Дойдох тук, за да започна нов живот.
Господи.
Това е ужасно.
Откакто... дойдох тук, всичко изглежда толкова нереално.
Момента, в който се качих на самолета,
оставих една вселена и...
... влязох в друга.
Сякаш постепенно бе изтрита.
Не спирам да се питам,
ако... бяхме завили в друга посока?
Ако бяхме отложили пътуването? Ако...
... бяхме тръгнали по-късно? Продължавам да мисля...
Не го мисли.
От там започват всички проблеми...
... от мисленето.
Знам, че няма причина... - Недей... мисли.
Изпратиха ме тук,
за да те спра да мислиш.
Социални услуги Манчестър. - Да?
Емануел Крейг прехвърлен в Абърдийн за прием след смъртта на родителите му,
но без допълнителна информация. - Не може да бъде.
Трябва да има протокол за произход
кои са родителите, как са починали. - Така е.
Само това открих. - Ще провериш ли още веднъж?
Разбира се. Ще го задържа. - Добре.
Някакви други въпроси? - Да, аз имам.
Миналата седмица получих обаждане от непознат човек,
който звучеше силно разтревожен.
Каза ми, че трябва да убия някого.
Това някаква британска ексцентричност ли е,
или трябва да съм притеснена?
Съжалявам, Мариан, по-добре е да го игнорираш.
Ако пак ви се обади, кажете му да се свържи с мен.
Мисля, че това е всичко за сега. Благодаря ви.
Боя се, че това е Албърт. Албърт Маквити, твоя предшественик.
Както си разбрала, той имаше проблеми.
Преди време беше хоспитализиран.
Чух за това.
Не е добре пазена тайна.
Да...
Тъжно е. По-скоро ужасно.
Добър мой приятел.
Записките му биха били полезни. - Мариан, те бяха написани
изцяло под влиянието на неговата параноя.
По-добре започнете отначало с пациента.
Баща: Случайна смърт (Катастрофа) Майка: Самоубийство (Задушаване с газ)
Емануел беше открит изнемощял в дома си от полицията,
след откриването на тялото на майка му.
Останал под протекцията на попечителския съвет.
Господи.
Исках да видя къде работиш.
Едно на милион.
Какво?
Не е ли малко...
скучно?
Депресиращо?
Да, това е...
попечителския съвет, имам предвид.
Всички тези откачени панели,
имаш нужда от хубави и светли стени.
Злобна си. Трябва ти терапия. - Благодаря.
Това дойде в магазина и си помислих за теб.
Заповядай. - Благодаря.
Какво? - Как разбра?
Кое?
Това е любимата ми книга. - Много смешно.
Така е. - Наистина ли?
Истината ли казваш? - Напълно.
Това е... Предполагам, че е странно.
Благодаря. - Пак заповядай.
Да излезем с лодката утре?
Добре. Ще те заведа до остров Изкушение.
Изкушение? Това звучи...
доста...
Вратата заключена ли е?
Доста палаво.
Често рисуваш инциденти, бедствия,
нали, Мани?
С какво те привличат бедствията?
За какво си мислиш, докато ги рисуваш?
Изплашили те?
Пистолетът.
Знам, че е така.
Погледнах в чекмеджето, но не намерих нищо.
Какво рисуваш? - Ще го направя да се случи.
Той, под вода ли е?
Кой е Кирън? - Мъжът с рошавата коса.
Плува ли?
Не.
Не може да плува.
Не и този път.
Може ли да бъде спасен?
Не.
Маквити беше обсебен от него.
Наистина ли? - Разви болезнена мания към момчето.
Постоянно стоеше в библиотеката, четеше и проучваше.
Нямам представа какво търсеше.
Явно това е бил първият признак.
Наистина е тъжно. Маквити беше особняк, но...
вътрешно беше добър човек. - Проявяваше голям интерес.
Ужасно е.
Работиш с някой и... затварят го в психиатрия,
после разбираш как се е самозапалил на покрива на клиниката.
Какво?
"Бог е с нас."
Докторе. - Здравей.
Може ли да поговорим?
Да, разбира се. Заповядай.
Е...
Как се чувства у дома?
Все така. Винаги спокоен.
Още не ми е проговорил.
Има склонност към рисуването на бедствия, умиращи хора.
Това лошо ли е? Казаха, че рисуването му помага...
Явно го успокоява.
Иска ми се да говори с мен.
Но като се замисля какво е преживял и...
как внезапно се е променил живота му...
Казват, че майка му е била прекрасна жена.
Прекалено религиозна, но добра и мила.
Преди това.
Била е американка, като теб. Знаеше ли?
Майка му? Наистина ли?
Аз не съм американка. Живях там след дипломирането си.
Виж, знам, че ще прозвучи странно, но...
Може ли...
Има ли някакъв шанс Мани да има достъп до оръжие?
Имаше пистолет в кабинета ми. И просто...
Не сме сигурни, че Мани го е сложил там.
Какво става? - Вероятно нищо.
Длъжни сме да разберем.
Вероятно Мани няма нищо общо с това.
Не споменавайте за това пред него. - Да, но...
Извинявай. - Няма нищо.
Мелиса? Защо си хвърляш долу нещата?
Отивай си в стаята. Имам разговор с докторката.
Здравей, Мани. - Не бъди нахална.
Защо не ми показваш рисунката си?
Тези може ли?
Какво има там?
Бъдещето.
Разбирам.
Намерила си пистолета.
Защо си го сложил там, Мани? За да ме изплашиш?
Беше там, защото ти го откри.
Какво искаш да кажеш? - Направи го истински, щом погледна
и отвори чекмеджето.
"Котката е мъртва или не е."
Нали?
Дали е така?
Добре.
Кажи ми, Мани.
Как го направи? Това с пистолета.
Искаш да си играем игрички?
Разкажи ми за човека, човекът, който нарисува днес.
От къде знаеш името му?
Какво знаеш за мен? Защо го нарече Кирън, Мани?
Защо каза, че се дави?
Ще взема всичките ти рисунки, докато не ми отговориш!
От къде знаеш името му, Мани? Отговори ми!
Не! Помощ! Помощ! - Добре ли си?
Всичко е наред. Какво става?
Сър? Да сте виждали Кирън?
Човекът с "Йо-Йо" лодката?
Трябваше да се срещнем тук. Не?
Да сте го виждали да излиза в морето?
Не?
Здравейте, аз съм Кирън, ако не се свържете с мен
оставете съобщение и ще ви върна обаждането.
Кирън, чаках те цял час.
Би ли ми се обадил? Замръзвам тук.
Чуй, ще почакам още 30 минути,
ако няма да идваш поне ми се обади.
Чао.
Здравейте, аз съм Кирън, ако не се свържете с мен...
Не съм те уважавал. - Не.
Просто си седиш и се усмихваш
сякаш всичко е наред. - Те са професионалисти...
Намали проклетата музика!
Какво?
- Нищо.
Какво ще правим днес?
Наблюдавам те.
Начинът на разопаковане, толкова неефикасен.
Бройката на обикаляне из кухнята може да се намали с различен подход.
Боже мой. Ще го включа в списъка си за "подобряване на разопаковането".
Чувал ли си израза - вечно повторение?
Опиташ ли да направиш всичко перфектно, дори и най-малкото нещо,
се обричаш да го повтаряш вечно.
Ако това е вярно, бих си упражнил тениса на твое място.
Повтарям вечно, какво ще правим днес?
Щях да си наваксам с работата. - Да отидем на пикник.
Фингър Лейкс. - Ще бъде претъпкано.
Екскурзоводи, пенсионери. - Какво ще кажеш за Елгин?
Твърде далеч. - От там можем да тръгнем на запад,
към Уорън. Мястото, за което винаги говориш...
"Димната къща".
Нави ме.
Той искаше да отидем...
Той пожела...
Ези.
Колата.
Проклета... кола.
Райско местенце, нали?
Трябва да се оглеждате за мечки. Навсякъде са.
Кирън?
Кирън, аз съм!
Мислех, че е библейско. Като в Битие, когато
Бог дави света в гняв.
Предлага на Ной маслинова клонка, символ на мира.
Бог е състрадателен, дори в гняв. - Извинявай.
Да си виждала Кирън? Много съм... Трябва ми спешно.
Не. Маркус може би знае.
Би било чудесно. Ехо? Кирън?
Въпросът не е ли, земетресението?
Явно наказва еднакво и добрите и злите.
Няма правосъдно божество,
няма Бог, който да съди. - Да насочим опростен поглед към Бог.
Тезата около Бог е, че той си служи с мистериозни похвати.
Наш дълг е да спазваме законите му.
Но нашата облага в отвъдното
и събития като земетресения са като изпитания на вярата.
Ти сериозно ли?
В това вярвам аз, да.
Не знаех, че има хора, които вярват в това.
Ехо?
Освен откачалките, които се блъскат със самолет в сгради.
Дали? - Да си виждал Кирън наскоро?
Всичко това, всичко,
всичко е планирано и контролирано от твоя велик Бог там горе?
Да. Той е създателят на всичко.
Кирън! И според това, което правя
мога да се отдам на вечно блаженство или да горя в ада!
В това вярвам аз, да.
Кирън?
Мога ли да помогна? Тук ли живеете? - Не.
Приятелят ми живее тук. - Имахте ли уговорка да се видите?
Не. За теб... всички сме палави хлапета,
които ще бъдем съдени от любящия създател на чудеса?
Какъв е адресът ви, моля? - 13-Ф, "Парк-хил роуд".
Да сте слушали силно музика тази вечер?
Ако нямам друг избор, предпочитам...
да съм прасе в кочина!
Или зеленчук. - И сега чукате по вратите тук?
Тогава няма да ми пука, че съм марионетка в садистка фантазия!
Да сте се карали с приятеля си? - Не... Аз... Опитвам...
Не сме марионетки. Бог ни е дал свободна воля.
Ако историята вече е написана, как е възможно да има свободна воля?!
Не мисля, че ви разбирам?
Забрави. - Ние пишем историята.
Значи сме Богове!
Но, не! Мога ли да върна мъжа си от гроба?
Мога ли?
Намерила си начин. - Търсих телефонен номер.
И не само, предполагам. - Вижте, съжалявам.
Това не търпи отлагане.
Днес получих обаждане от
г-жа Макалън, приемния родител на Мани.
Спомена, че Мани е изпаднал в безпокойство
след вашето посещение вчера.
И сте проявили някаква форма
на гняв към пациента,
опитвайки да му вземете рисунките.
Не можех да повярвам, но
да не би да имате лични проблеми? - Не!
Добре съм. - Не ми е работа да...
коментирам какво правите след работно време
стига това да не влияе на задълженията ви тук,
но... мога да усетя мириса на алкохол
от дъха ви чак тук, Мариан.
Може би...
Кратка почивка ще ви се отрази добре.
Наляво в номер 10. - Благодаря.
Докторе?
Д-р Маквити?
Аз съм д-р Уинтър.
Аз съм вашият заместник в клиника Виктория.
Заради него ли си тук?
Очаквах да ме посетиш заради него.
Както вече си разбрала, той...
контролира всичко,
дори тук.
Чуйте...
За всичко това трябва да има обяснение.
Може ли да си спомните?
Кога за първи път той нарисува нещо ужасно?
Какво е нарисувал?
Случи ли се нещо необичайно в този ден?
Той е в устата ми.
Усещам вкусът му.
А гласовете в стените ви?
Направи ли ви онзи номер?
С пистолета в чекмеджето?
Направил го е.
Да. Трябва да го убиеш.
Убий го. Убий го, преди той да убие теб.
Или по-добре...
си пуснете куршум в главата.
Това е единственият начин. - Докторе?
Моля ви. Опитайте да си спомните.
Трябват ни доказателства.
Кога започна да рисува?
Какво нарисува?
Не, мамка му!
Маквити. Накъде тръгна? - Мисля, че надолу и вляво.
Здравейте, аз съм Кирън, ако не се свържете с мен...
Кирън, не се качвай в лодката.
Каквото и да става недей. Опасно е.
Имам причина да знам, че си в опасност, довери ми се.
Обади ми се и ще ти обясня. Чао.
Бащата на Мани?
Какво става тук?
Или контролира нещата или просто ги предвижда,
и рисува това, което вижда, да.
Трябва да е това. Само ги предвижда, запомни.
Знае неща за мен и ги рисува, за да ме изплаши.
Но аз се контролирам.
Това, какво ще правя решавам аз, не той.
Запали двигателя.
Изгаси двигателя.
Запали и карай 10 метра.
Смей се.
Кажи, аз се контролирам. - Аз се контролирам.
Смей се отново.
Аз решавам какво ще правя, не това дете.
Аз решавам.
Наспи се. Наспи се.
Всичко ще е наред. Утре ще продължа.
Мани е просто хлапе. Той е просто едно дете.
А сега се успокой.
Спокойно. Спокойно.
Постарай се да се свържеш с Кирън.
Здравейте, аз съм Кирън, ако не се свържете с мен...
оставете съобщение и ще ви върна обаждането.
Какво е станало? - Лодката е била отвързана.
Разбила се.
Някой забелязал жена да се доближава до нея.
Полицията смята, че е приятелката му.
Чужденката? - Вероятно.
Издирват я.
Намериха го!
Боже мой!
Какво рисуваш, Мани? - Най-лошото нещо на света.
И кое е то?
Бъдещето. Мога да унищожа всичко.
Забрави ли, че ще бъдеш изгорен?
Как ще умреш? Ти си едно нищо.
Изляза ли от стаята ти няма да съществуваш.
Ти си ми в главата!
Може ли да ме измъкнеш от главата си?
Черно! Черно! Черно!
Черно? - Ще унищожа клиниката,
болницата, света,
всички възрастни, които ме изхвърлиха на боклука!
Какво рисуваш? - Рисунките ми са реалност.
Как така? - Аз съм единственият, който съществува.
Аз създадох всичко. Аз реших кога ще настъпи Бронзовата епоха.
Аз съм Господ, а ти си негов лекар.
Ще те затворя в болница и ще си намеря друг доктор.
После ще убия и нея, а след това ще унищожа всичко!
Всичко!
Не! Не!
Не го наранявай!
Защо избра мен? Защо го уби?
Защо! Защо мен? Защо мен?
Не знам! - Защо мен? Защото съм невярваща ли?
Не! - От кога го контролираш?
Ти ли уби съпругът ми? - Върни ме у дома!
Това не го ли планира? Явно не всичко можеш да контролираш.
Като това например!
Вече... Вече вярваш ли ми?
Но закъсня. - Не, ти закъсня.
Какво искаш? - Искам си живота такъв какъвто беше.
Полиция.
Излизай!
Има оръжие!
Какъв е планът ти за мен? Това ли е?
Кой си ти? Защо ми го причиняваш?
Д-р, Уинтър аз съм инспектор Блейн.
Бихте ли ни дали сигнал, че ме чувате?
Не аз организирах това.
Ти го предизвика.
Ти реши да намериш пистолета. Сама реши да видиш рисунките.
Ти реши да ме доведеш тук. - Значи вината е моя? Така ли?
Значи аз решавам дали да те застрелям. Нека сключим сделка.
Върни ми живота и няма да го направя. Върни ми живота обратно!
Д-р Уинтър, дайте знак, че ни чувате.
Д-р Уинтър, моля ви, не стреляйте.
Приберете оръжието. Ако не искате да се покажете...
Чий живот?
Пусни го, побъркана кучка!
Върнете я в колата!
Покажете ни детето да се уверим, че е невредимо.
Това не е моят живот. Не съм способна на подобно нещо.
Ти ме накара да направя това! Сега ще трябва да оправиш нещата.
Ти ме застави! Сега го оправи!
Аз съм просто дете.
Покажете ни момчето, имате 10 секунди да го направите.
Просто едно малко невинно момче.
Но ако те застрелям ще умреш.
Да. Ще умра.
Но ако стреляш...
всичко ще се възползва от съществуването ти.
Всичко.
Знам, че няма да стреляш.
Съпругът ми?
Къде е съпругът ми?
Господи. Господи, погрижи се за съпруга ми.
Спаси съпругът ми и ще повярвам в Теб.
Ще Те почитам. Обещавам. Ще повярвам.
Ще си върна вярата. Моля Те, Господи.
Г-жо? Чувате ли ме?
Джош?
Имаш сътресение. Ръката ти е счупена, но си добре.
Мариан...
Ти? - Само драскотини.
Като по чудо.
Наклонил съм се към теб
и въздушната възглавница ме притисна.
Човекът...
Шофьорът почина.
В понеделник мисля да отида на работа.
Толкова скоро? - Да.
Добре дошла!
Май трябва да ми се случва по-често.
Благодаря. Много мило. - Добре дошла отново.
Това е от децата. - Прекрасни са.
Знаеш ли какво си мислех, за лятната отпуска?
Мислех си за Шотландия.
Шотландия?
Чудесно. Ще се разходя в планината, но...
Ти какво ще правиш? - Миналият път бяхме на плажа.
Искам да те разведря след инцидента.
Да отидем на някое влажно и мрачно място.
Мислех относно нашите разногласия.
Не искам да го обсъждаме.
Защо не? - Не ми се спори точно сега.
Защо си мислиш, че ще има спор?
Сериозно ли?
Ти сериозно ли?
Само две, обещавам. Момиче и момче.
Както желаеш.
Какво те накара да си промениш решението?
Катастрофата.
Стига, отново спечели.
Да. Исках...
Какво?
Нищо.
Какво има?
Била съм в Шотландия и преди.
Така ли?
Кога? - Сънувах,
но не го усетих като сън. Бях в Шотландия, а ти беше мъртъв.
Благодаря ти.
Там имаше момче.
Момче? Нашият син?
Мисля, че беше мой пациент.
Ще ми разкажеш на сутринта.
Аз... Аз ще...
Снощи имах невероятно реален сън,
никога не съм имала такъв преди. Беше изумително.
Точно като един нов свят, създаден в ума ми.
Там беше това момче, мой пациент,
той контролираше реалността.
Беше като Бог. Сътворяваше всичко.
Създаде мен, клиниката, някаква версия на Шотландия,
Абърдийн, мисля.
Никога не съм бил в Шотландия, но беше невероятно реално,
точно определени места, имена на улици, телефонни номера.
Знаех номера на гаджето си.
В съня си. Това момче, което беше мой пациент
създаде мен и този свят, всичко, все едно е Бог,
беше като изпитание.
Тогава стана страшно, трябваше да докажа, че греши, че това дете,
което се мисли за Бог всъщност не е.
Наложи се да го застрелям и тогава се събудих.
Звучи впечатляващо. - Беше невероятно реално.
Добре ли си?
Добре съм.
Защо ме питаш?
Може би избърза с връщането си на работа.
Явно факта, че съм добре, а не сърдита и зла
е знак, че нещо ми има.
Просто някакъв сън.
Вярваш ли в алтернативни вселени?
Една не ти ли е достатъчна?
Сънят, който имах, животът в Шотландия, който видях.
Ако това е истинският живот? И това момче е създало това тук,
като игра, или някакво изпитание?
Изпитание в съня.
Не си спомням какво беше.
Само размисъл. - И то ненужна.
Никога не си била в Шотландия.
В тази вселена. - Моля те, спри да мислиш за това.
Мисли за нещата тук и сега.
Лекцията ми днес мина добре. Благодаря, че попита.
Студентите ме аплодираха. - Супер.
Ами ако му се обадя?
На момчето? - Не. На този Кирън.
Човекът, на който...
Скъпи, не става дума за него. А за познанието.
Ало?
- Ти ли си?
Кой е?
Името ти?
Кажи ми името си.
Какво?
Аз... Аз съм Мариан.
Кой? - Мариан Уинтър.
Коя е Мариан? Кой се обажда?
Мариан?
Какво правиш? - Заминавам за Шотландия.
Налага се. - За какво говориш?
Мариан? Това е лудост.
Мариан? Мариан!
Ти познаваш този пациент.
Мо. Мо е псевдонимът ти, нали?
Говорихме за него на заседанията.
Страда от травма, рисува.
Рисуваше непрекъснато.
Познавам това място. Познавам теб!
Наясно съм за какво говоря.
Ами д-р Маквити? Албърт Маквити бил е хоспитализиран.
Скочил от покрива. Самозапалил се.
Добре, стига. - Да проверим досието
и да видим... - Г-жо, не знаем нищо за този пациент.
Моля ви. Освен това нямаме право
да обсъждаме пациентите, бихте ли напуснали сградата.
Нужда от помощ, Пийт? - Не, не. Няма проблем.
Тъкмо си тръгваше.
Трябва да си вървите.
Добре. Разбира се.
Много умно.
Правилно си разбрала.
Правилно?
Това беше изпитание.
Но ти се провали.
Затова реших да ти дам още един шанс.
Позволих ти да си спомниш.
Отвори го.
Погледни.
Така ще узнаеш всичко.
Не искаш ли да знаеш какво следва? - Има ли значение?
Вече е там. Всичко е поправено. - Не.
Същите рисунки, които открих преди. - Можеш да промениш всичко.
Видя рисунки, които не съществуват, преди да ги намериш.
Освен ако не погледнеш. - Забрави ли?
Решението беше твое, ти реши да му се обадиш.
Вината беше изцяло твоя. Беше събуден по телефона посред нощ
и след това се подхлъзна надолу по стълбите.
Пръсна си главата.
Не!
Какво искаш от мен? Да си вървя и да живея в страх
и някой ден да ми отнемеш всичко? - Искаше го отново,
нали? - Моля те. Върви си.
Моля те. Накарай ме да знам, че не съществуваш.
Моля те.
Ало? - Мариан...
Трябва да се прибереш.
Гледа ли новините? Връхлетя ни голяма буря,
вятър със 160 км/час има много жертви.
Покривът се срути.
Мариан...
Джош...
... не знаем къде е.
Моля те, не го прави. Моля те.
Моля те, спаси го.
Моля те, помогни ми.
Моля те.
Остави ме намира!
Мани! Мани!
Какво искаш?
Направи своя тест. Не беше ли достатъчно?
Моля те. Моля те, върви си.
Моля те. Остави ме намира.
Имаш нужда от мен!
Така ли е?
Не.
Ти се нуждаеш от мен.
Не става въпрос за мен, нали?
А за теб.
Всичко е заради теб.
Разбрах всичко.
Отне ми време, докато разбера.
Защо губим тези, от които се нуждаем?
Защото не можем да помогнем?
Защото е уплашен.
Много уплашен.
Животът му е бил прекрасен...
... като сън.
Смъртта на баща му е била ужасен шок за него.
Един ден разделя щастието от ада.
Едно събитие. Един избор.
След шест месеца майка му също умира.
Обвинил себе си.
Можеше ли да я спаси? Той ли е бил виновен?
Защо му се случва?
Защо Бог отне родителите му?
Затова се затворил в себе си...
... и отказал да говори.
Било е ужасно изпитание за него.
Тогава се уплашил.
Всички тези въпроси и вината,
шокът, страха.
За да се справи с всичко това той намерил решение,
начин за изгнание на неговия страх и страдание.
Избягал в свят, който само той контролирал.
Свят, в който той е Бог.
Разбираш ли?
Аз не съществувам.
Ти не съществуваш.
Нищо от това не е реално.
Всички ние съществуваме в ума на 10 годишно момче.
Права ли съм, Мани?
Знам, че си там.
Знам, че слушаш.
Добре ли си?
Какво има?
Можеш да ми кажеш.
Искам да знаеш, че винаги можеш да ми споделиш.
Ако искаш да ми кажеш нещо стисни ръката ми.
Знам какво чувстваш, Мани.
Аз съм гласът в главата ти.
Усещам копнежа ти.
Не искаш да живееш повече в този кошмар.
Мога да ти помогна.
Как?
Защото вярвам в теб.
Защото знам, че един ден...
ще напуснеш своята пуста крепост на мълчание
и ще дойдеш в този свят.
Твоят свят? - Знам.
Огромен е... и страховит.
Но, Мани, той също е изпълнен със светлина.
Не е нужно да се страхуваш повече.
Само си представи, че е по-различен
и светът ще стане едно по-добро място.
Здравей, миличък.
Превод и субтитри: kini