РАЗБИВАЧЪТ НА ШИФРИ РИЧАРД УОЛТЪН УДОСТОЕН С НАГРАДА
ЯПОНСКИ БРОНЕНОСЕЦ ПОТОПЕН В ЮЖНИЯ ПАСИФИК
ДЖЪСТИН КЕЛИ
ГЕРОЙ ОТ ВОЙНАТА УСВОЯВА ОТДАЛЕЧЕН ОСТРОВ
БЕНДЖАМИН СТОКАМ
СЕЛЕСТ ДЕЖАРДЕН
ГРЕГ БРИК КИМ СЕЛБИ
С участието на КЕРИ ЕЛВЕС
НОВ ПРИСТАН В АРХИПЕЛАГ САН ХУАН ОСТРОВ УОЛТЪН
И ДЖЕЙСЪН ПАТРИК
ИКОНОМИЧЕСКИ БУМ НА ОСТРОВ УОЛТЪН
Музика ТОМ ХОУ
РИЧАРД УОЛТЪН, МИЛИОНЕР И МЕЦЕНАТ, Е ИЗЧЕЗНАЛ БЕЗСЛЕДНО
ОТКРИТА Е ЛОДКАТА НА РИЧАРД УОЛТЪН
ИНЦИДЕНТ ИЛИ ИЗМАМА?
ИЗДИРВАНЕТО НА ОСТРОВНИЯ МАГНАТ Е ПРЕКРАТЕНО
УОЛТЪН ОСТАВЯ ДВАМА СИНА СИРАЦИ
ЛОВЦИ НА СЪКРОВИЩА ТЪРСЯТ БОГАТСТВАТА НА УОЛТЪН
ОСТРОВ УОЛТЪН ПРЕД БАНКРУТ
НОВИ ДВЕ ЖЕРТВИ В ЗАПАДНАТА ГОРА НА ОСТРОВА
Сценаристи: ДЖОУЗЕФ ИТАЯ И ЕРИК КАРДОНА
"БРОМЪН ИНДЪСТРИС" ПОЕМА НЯКОГА ПРОЦЪФТЯВАЩИЯ ОСТРОВ
Режисьор ДЖОУЗЕФ ИТАЯ
ИЗГУБЕНИЯТ ОСТРОВ
Повечето хора могат да задържат дъха си около 30 секунди.
Аз го задържам за 99 секунди.
Анди Уолтън излиза начело пред плувеца във втори коридор
Клейтън Стоун.
99 секунди беше времето, което ми трябваше,
за да спечеля окръжния шампионат на 200 м свободен стил,
и Клер Бромън, момичето на моите мечти, в добавка.
Анди Уолтън и Клейтън Стоун си дишат във врата.
Хайде, Клейтън! - Давай, Анди. Давай.
Дами и господа, Уолтън и Стоун са рамо до рамо към края на гонката.
Бях на косъм от университетска стипендия и напълно нов живот.
Клейтън Стоун печели титлата на едно загребване пред Анди Уолтън!
Но за 99 секунди
всичките ми мечти рухнаха.
После нещата съвсем се влошиха.
Извинете, че се забавих.
Съжалявам за състезанието. - Добре, загубеняко.
Ще ни уредиш ли с пиячка? - Купонът е у вас, нали?
Да. - Чакайте ме навън след 60 секунди.
Беше страхотно.
Смяна на плана. - Онова хлапе с шапката!
Хайде! Бързо, влизай!
Раян, не бъди гадняр! Отвори вратата! - Хайде, тръгвай!
Благодаря за почерпката, загубеняк!
Честно казано, не ме хващаха за първи път.
Беше трети път за този месец.
Да, загазих го.
Добре ли си? - Да.
Магазинът не предявява претенции,
стига да не се повтаря. - Гарантирам това.
Можеше да изгонят майка ти, мен ме свалиха от смяна...
Знаеш, че едва връзваме двата края.
Трябва да научиш къде ти е мястото, Анди.
Нямам място.
Време е.
Какво? Не. След всичко това?
Може и Марк да отиде. Не знам.
Не, и дума да не става. - За какво говорите?
Трябва да навестиш чичо си Трент. - Джим, не можеш да го направиш.
Кой е чичо Трент?
Трент, вдигни.
Знам, че си там. Хайде, човече, трябва да поговорим.
Става дума за Анди.
Какво е това?
"На моя син Джим." Какво? - Какво правиш с раницата ми?
Инструментите ми бяха подредени. - Вече не са. Връщай се в леглото.
Къде отиваш? - Мислят си,
че могат да ме пратят при човек, когото не познавам.
Знаеш ли кой е той? Виждал ли си някога снимки на чичо Трент?
Не виждам смисъл. Много им здраве.
Ще бъда на 100 км оттук, преди да се усетят. Чао и умната.
Не, Анди, не можеш. - Марк, тихо.
Няма да те пусна. Ще викам! - Недей!
Мамо! Татко! Анди иска да бяга!
Анди! Стой там. Идвам веднага.
Мерси.
Няма защо.
И ето ме, напускам града и училището, където никой не ме иска,
и семейството, което май също няма нужда от мен.
Не предполагах, че най-голямото приключение в живота ми
започва точно сега.
Това той ли е?
Да, той е.
Донесох ви малко риба.
Може ли да я подържа? - Внимавай, тежка е.
Отвратително!
Здравей, Анди.
Здравей, чичо Който-и-да-си. - Трент.
Твоят чичо Трент.
Мислиш ли, че ще се справиш и с двете момчета за уикенда?
Добре. - Какво? Не! И дума да не става!
Марк има проблеми с ухото. Трябва да избягва водата.
И не може да плува? - Не.
Пращате ме на някакъв остров и ми натрисате Марк?
Хей, ела. - Какво?
Чуй ме.
Знам, че си ми ядосан.
Искам да се грижиш за себе си и да наглеждаш Марк, става ли?
Обещай ми да я носиш по цял ден, всеки ден, и да не я сваляш.
Знаеш, че това е грешка.
Чао, мамо! Чао, татко! Обичам ви!
Хайде, скачай долу и ни завържи.
Добре, момчета, има само едно правило на острова.
Когато и да се доближиш до водата, носи жилетка.
Когато теченията са лоши, ще ви засмучат като тоалетен сифон.
Остров Уолтън? Наш ли е?
Преди много време. - Защо свалят табелата?
Хей! Какво правите?
Имаме още два месеца.
Сменят името на острова ни? - Това възможно ли е?
Ако платиш на когото трябва, всичко е възможно.
Хайде, да си направим снимка. Вдигнете табелата.
Така трябваше да дойдем.
Кой е този?
Усмивка.
Жестоко.
Тук има ли град? - Да, на около километър оттук.
А какво има на западния бряг?
Нищо. - Как така нищо?
Живееш на острова, а не знаеш какво има там?
Казах ти какво има. Нищо.
Оставете си багажа, а когато се върна,
ще ви покажа как се изкормва риба.
20. - Това пошо ли е?
Да. - Отговарям.
Флаш. - Не ти стига.
Направо те разби.
Не може да бъде.
Ще ти покажа как се прави.
Пишеш малка бележка, пъхаш я вътре заедно с кораба и я пускаш да плава.
Искаш да кажеш, че пишеш тези малки бележки,
строиш малки корабчета и ги изхвърляш?
Трябва да използвам тези бутилки за нещо, нали?
Светни ме, Трент, щом островът е кръстен на нас,
явно едно време не сме били толкова зле?
Бинго, печелиш. Бяхме богати.
Тук трябва да си по-подробен, защото лично аз израснах в бедност.
Тоест, ти и баща ми...
само сте ходели по ресторанти и сте се забавлявали?
Не, не беше така.
Това беше богатство на династия.
Богатство, с което много поколения могат да живеят.
Това беше нашият остров.
И какво стана?
Време е за сън.
Кажи ми, какво се случи?
Не знам.
Никой не знае.
Откриха лодката на баща ми да дрейфува...
Никога повече не го видях.
Казваш, че ние, семейство Уолтън, сме имали милиони и те са изчезнали?
И ти не си направил нищо да ги намериш?
Направих.
Разбира се, търсих ги. - Е, и къде са парите?
Тук... Някъде. Не знам.
Трябваше да се откажа. - Сериозно?
Да.
И ти се откажи, хлапе.
Не се тревожи. Ще се върне... Все някога.
Виждал ли си кпючалка компас?
Дали съм виждал? Гледай и се учи.
Дядо наистина ли е бил милионер?
Беше много повече от това. Беше дешифровчик през войната.
Обичаше загадките.
Устройваше ни невероятен лов на съкровища за рождените дни.
На последния голям лов се наложи да използваме
истински декодер от войната.
Тогава ни трябваха три дни, за да намерим подаръците си.
Цели три дни. - Готово.
Глупав чичо.
Гпупав...
Ако мръднеш, ще пробия дупка в теб.
Вижте, съжалявам... - Казах, не мърдай!
На колене. Дръж ръцете си така, че да ги виждам.
Как се казваш, момче? - Вижте, успокойте се...
Име! - Андрю Уолтън.
Племенник съм на Трент Уолтън...
Знам кой е, а сега знам и кой си ти.
Не си първият Уолтън, който търси съкровището на дядо ви.
Но ако те хвана още веднъж, това ще е последният ти път.
Както и да е...
Как беше разходката?
Тук е. Той просто не знае къде да търси.
Може би защото не е намерил картата със съкровището на дядо.
Какво каза? - Чичо Трент ми разказа всичко.
Защо си със спасителна жилетка? - Мама ми каза. А и е удобно.
Какво точно ти каза Трент? - Че дядо е обичал загадките.
Пращал ги на лов на съкровища, за да намерят подаръците си.
Вече ми просветва. Искал е да ги прати на последен лов заедно.
Значи ще отидем на лов вместо тях? - Не ние. Аз.
Дон Кихот не може без Санчо Панса. - Ти си такъв зубрач.
Чичо каза, че съкровището е изчезнало.
Той е имал своя шанс, нали?
Сега е мой ред и не смятам да бъда беден до края на живота си.
Съкровището е истинско.
На острова е, и ще го намеря.
"На моя син Джим.
Жестоко е, че трябва да се разделим,
но началото е край, а краят е начало.
На този кръстопът ще направиш откритие.
Наградата си ще намериш там, където те чака дарът на времето."
"Дарът на времето"?
Дарът на времето.
Какво правиш?
Изплаши ме.
Късно е, отивай да си лягаш. Утре ни чака дълъг ден.
Отвратително. - Ти си отвратителен.
Ти си отвратителен.
Виж ти. Може би на този остров не е чак толкова зле.
Обърни се, обърни се... Ще устроя уж случайна среща.
"Здравей, как си?" - Защо просто не идеш при нея?
Слушай, ти дори не харесваш жените. - Харесвам ги.
Просто не виждам какъв е проблемът.
Иди и я покани на сладолед, например.
Сладолед? - Всички обичат сладолед.
Ако искаш да знаеш, мацките не обичат сладолед.
Смятат, че от него се пълнее.
Хей!
Клер?
Какво правиш тук? - Аз ли?
Наказан съм. Нашите ме пратиха при чичо ми.
Спомняш ли си? Откраднах бира за приятеля ти,
а вие ме зарязахте насаме с охраната.
Беше супер.
Пристигнахме вчера. Познаваш ли добре острова?
Да, баща ми има къща тук, кисна тук по цяло лято.
Търсите ли нещо? - Скрито съкровище.
Скрито какво? - Съкровище...
Тоест... Готини места на острова.
В града има супермаркет.
И много вкусен сладолед. - Да.
Да, обичам... сладолед. Мога да ям сладолед цял ден.
Добре, ще се видим по-късно.
Добре.
"Обичам сладолед. Мога да ям сладолед цял ден."
Скрито съкровище, изгубено богатство, откъде да започна?
Имах само един ръждясал часовник и Марк.
Решихме да убием два заека с един куршум.
Да хапнем сладолед и да изследваме остров Уолтън.
Цялото място сякаш очакваше края си.
Явно не само ние бяхме изгубили всичко.
Преследваш ли ме?
Това е остров. Не си въобразявай.
Избрахте ли си? - Ментов, моля. Двойна порция.
А вие, момчета, сте Уолтън, нали?
Имаш очите на дядо си.
Познавахте ли го? - Всеки тук го познаваше.
Ако беше с нас, всичко щеше да е наред.
А сега трябва да започваме отначало.
Колко ви дължа за сладоледа?
10 хиляди долара.
Не се безпокойте, г-це Бромън. Баща ви може да си го позволи.
Всъщност, аз ще платя.
В такъв случай, заведението черпи.
Благодаря.
Какъв си избра?
Здравей, Трент
Чух, че си си намерил евтина работна ръка.
Имам време до края на лятото. Защо си тук?
Да, това беше старата сделка.
Тази включва 10 процента бонус,
ако се изнесеш до края на месеца.
Защо не идеш по дяволите?
Трент, Трент, Трент.
Кога ще се научиш?
Няма бъдеще в магазин за такъми и примамки.
След година островът ще бъде първокласен туристически обект.
Дори ще направя сделката още по-привлекателна.
Планирахме тук магазин за сувенири...
Ще ти дам да го управляваш за... да кажем, 5 процента от печалбата?
Ще можеш да пласираш и корабчетата си в бутилки.
Мисля, че може да стане и още по-добре.
Това е островът на баща ми.
Остров Уолтън.
Не за дълго.
Планът ми се оформяше.
Да намеря съкровището, да спася острова.
Да спася острова, да спечеля момичето.
Всичко това изглеждаше много добре...
... и напълно невъзможно.
Как изобщо се печели такова момиче?
Какви са тези кръстове? - Това е Западната гора.
Чичо ви май не ви е разказал много?
Кръстовете са заради 9 души, изчезнали тук.
Какво? Я стига. - Да.
Тук ли са погребани? - Не. Така и не са ги открили.
Хората са виждали странни неща тук. Призраци.
Прокълната гора? Жестоко. Най-после нещо забавно.
Не! Недей.
Марк, спри! - Стига, Клер. Това са измишльотини.
Тези 9 кръста не са тук без причина. Не искам да съм 10-та.
По-добре го изкарай оттам.
Марк.
Марк!
Марк, престани. Къде си?
Марк!
Анди! Анди, помощ! - Марк! Марк!
Марк! Марк, къде си?
Човече! Не прави така.
Къде е гаджето ти? - Не ми е гадже. Хайде, да тръгваме.
Ако аз заравях съкровище, щях да го направя тук.
Не, трябва да е свързано с време, с часовник или нещо подобно.
Не заравяш съкровище в часовник.
Не, тъпако. Това е метафора.
Анди!
Анди! Анди, добре ли си?
Да. Така мисля.
О, боже!
Анди, кажи ми какво да направя. - Иди да извикаш Трент!
Извикай чичо Трент. Побързай! - Добре.
Хайде, Марк, къде си? Хайде.
"Страшно е", каза тя. "Не отивай там," каза тя.
Анди? Анди, къде си?
Чичо Трент? Хей!
Хей! Хей, аз съм тук долу!
Добре, тук съм. Всичко е наред. Дръж се, идвам.
Слава богу!
Ще ми кажете ли защо отидохте в Западната гора?
Попитай Марк. Той влезе в гората.
Попитай Анди. Той си мисли, че ще открие съкровището на дядо.
А Клер мисли, че там има призраци.
На колко си години? Призраци?
Вие май изобщо не чувате какво ви казвам.
Мислите си, че говоря просто ей така?
Казах ви да не ходите в гората. Там няма нищо.
Няма съкровище. Няма призраци.
Не ходете там.
Ясен ли съм?
Няма да го повтарям.
Ако искаш Клер да те хареса, може да си отгледаш по-голяма щипка.
Човече! Чакай, какво?
Като омарите. Едната щипка на мъжкия е по-голяма от другата.
Не му служи за лов. Целта му е да впечатли...
женската. Наистина.
В главата ти има всякакви глупости.
Не са гпупооти. Просто завиждаш, защото не...
Марк, всичко е наред! - Анди!
Вкопчи ли се веднъж, не те пуска никога.
Дай да видя.
Е, ще оцелееш.
Изплакни го със студена вода и го превържи. Ще ти мине.
Благодаря, не знаех какво да сторя. - Следващия път ще знаеш.
Има два типа същества на този свят.
Едните започват битката, другите я довършват.
Този... направи грешен избор. Джон Бромън.
Андрю Уолтън. - Роднина ли си на Ричард Уолтън?
Да, той ми беше дядо. Познавахте ли го?
Не, макар че бих искал. Аз съм негов голям почитател.
Затова купих къщата му.
Не знаеше ли? - Не.
Донеси ги вкъщи, а готвачът ми ще ни сготви чудесна вечеря.
Ще ти направя екскурзия. Става ли?
Добре. - Ти завършваш битките, нали, Андрю?
Така мисля. - Не мисли.
Знай го.
Аз никога не правя грешни избори.
Какво ще кажеш за 8 ч.?
Добре.
Здравей.
Сигурен ли си, че ще й хареса?
Баща й ме покани на гости, така че...
Виж, познавам Джон Бромън отдавна, той е истинска змия.
Имам си причини да отида.
Не се и съмнявам.
Хей.
Късмет, хлапе.
Благодаря.
Късмет? Да. Никога не съм имал много.
Но пък имах торба, пълна с омари,
и исках да получа някои отговори.
Защо този Бромън, когото всички мразят, живее в къщата на дядо
и се интересува от мен? Едва ли е съвпадение.
Ако има отговори, те са тук.
Трябва да са тук.
Търсиш ли нещо?
Възхищавах се на часовника ви.
Донесох омарите. - Чудесно.
Милдред! - Да, сър.
Кажете на готвача да ни ги сготви. - Веднага, сър.
Когато казахте, че живеете в къщата на дядо ми...
Мислех, че е обикновена къща. Прекрасна е.
Да, много се гордея с нея. Тя ни е като втори дом.
Насам, моля. - Добре.
Е, какви са впечатленията ти от острова?
Имаше ли шанс да го изследваш? - Съвсем малко.
Сигурно си чувал за съкровището на дядо ти.
Не, не съм. - Наистина ли?
Момчето ми, това е истинска легенда.
Родителите ти не са ли ти разказвали за това?
Имало един пират на име Уилям Кид,
в далечния 17-и век.
И малко преди да умре
Кид заровил около 10 милиона долара в злато някъде на Лонг Айланд.
Смята се, че съкровището на дядо ти е два пъти по-гопямо.
Като внук на Ричард Уолтън според мен ти си законен наследник.
За съжаление съм прекалено зает с бизнес проекти на острова,
иначе и самият аз бих потърсил съкровището.
Но ще ти кажа нещо. Ако намериш нещо на моя остров, то ще е твое.
Изглежда ти предстои лов на съкровище.
Ало? Да, момент.
Налага ми се да проведа личен разговор.
Да, разбира се.
Радвам се, че си излязъл жив от гората.
Знаеш ли? Ето.
Донесох ти нещо. За да си спестиш обидите,
ако ти се прииска да хапнеш сладолед. - Благодаря.
Значи баща ми и Трент са израснали тук. Невероятно.
Не мога да повярвам, че ще я събарят.
Какво? - Тук ще има игрище за голф.
Това там е дядо ти.
Направо ми се къса сърцето.
Обичам тази къща.
Преди да я сринат, искам да ти покажа нещо.
Това е любимата ми стая.
Свириш ли?
"Оригинален дешифратор от Втората световна война".
Ценна придобивка на баща ми.
Но на практика е безпопезен. Опитай да го отвориш.
Да, става само с ключ. Конструирал го е дядо ти.
Почти не виждам баща си цяла година,
а после той ме кара да идвам тук всяко лято,
само за да седи в кабинета си и да ме игнорира.
А твоите родители, кога...
Кога са се разделили? Преди много време.
Майка ми се омъжила отново, нови деца, нов живот.
Да, разбирам.
Понякога се чувстваш така, сякаш...
Не си на мястото си?
Да, но поне родителите ти не ти дишат във врата.
Освен това си богата. Бих се сменил с теб на часа.
Внимавай какво си пожелаваш.
Не искам да те обидя...
Но на пръв поглед не изглежда, че ти е много тежко.
Имаш пари. Лесно можеш да се впишеш навсякъде.
И твоето семейство е било богато.
А тази къща можеше да е твоя,
ако Трент не я беше изгубил на покер от баща ми.
Това е невъзможно.
Прекарвам си чудесно.
Уча се как да ловя омари, да играя покер...
Моля те, може ли да остана, татко? Ще направя всичко. Моля те!
Добре. Добре, приятел, можеш да останеш.
Изглежда си прекарваш добре. И никакъв покер. Обещай.
Дай ми чичо си Трент. - Да! Благодаря! Обичам те, татко!
Да. - Направи ли го вече?
Работя по въпроса. - Защо просто не го направиш?
Такава беше уговорката - Твоята уговорка, не моята.
Все извърташ. Може ли поне веднъж
да не се пазариш и да поемеш отговорност за нещо?
За мен ще е истинско чудо, Трент,
ако те видя да поемеш отговорност за нещо важно.
Цял живот се грижа за теб. Сигурно е лесно да не се замисляш за нищо.
И на какво го учиш, на покер? Стига с този хазарт...
Нещо не е наред? - Не. Всичко е цветя и рози.
Много смешно, Трент...
Може би трябваше да продължа да карам по пътя,
но времето ме притискаше и ми трябваха отговори.
Тези типове или охраняваха нещо, или търсеха нещо.
И в двата случая не бях сам.
Хей! Спри!
Това вече не беше лов на съкровище, а надпревара. Нещата загрубяха.
Къде е чичо Трент?
Втори златен часовник?
Може би късметът най-сетне ми се усмихваше.
"На моя син Трент.
Ще се открия след края на деня в лъчите на залязващото слънце.
Днешният и утрешният ден ще те водят от този момент."
Какво правиш?
Това е всичко, което ми остана от баща ми.
Виж, Трент...
Има някакви хора в Западната гора. Трябва да направим нещо.
Пак си ходил в гората? - Един от тях стреля по мен.
Те търсят нещо, Трент.
Ако пак идеш в гората, ще те заключа в стаята ти чак до...
Слушаш ли ме въобще?
Искат да сринат семейната ни къща! Имаме още време,
но много малко. - Стига!
Всичко свърши. Вече ти го казах! Спри!
Знаеш ли? Иди в стаята си.
Да ида в стаята си...
За какъв се мислиш, за мой баща?
Или си само комарджия неудачник?
Значи е вярно.
Не захващай тази тема, хлапе.
Опитай да ме спреш.
Значи така? - Да.
Знаеш какво става, когато човек не си плаща данъците, нали?
Правителството му взема всичко.
Баща ми, твоят дядо, с цялата си гениалност
реши да скрие парите си, но забрави да ни каже къде са.
И всичко, което ни остана на острова, беше онази къща.
И нея щяха да вземат. Беше въпрос на време.
Така че, да...
Реших се на тази игра с Бромън, защото беше единственият ми шанс.
И загубих.
Загубих всичко.
Знаеш ли защо си тук?
Това е...
Какво е това? Какво е?
Да не мислиш, че ще си губя времето да строя кораб в бутилка
с някакъв пропаднал чичо пияница, когото никога не съм виждал?
Чуй ме... - Не, ти ме чуй!
Знаеш ли? Да го направим.
Да напишем малко късметче и да го хвърлим в океана?
Ипи това е само оправдание
да изпразниш поредната бутилка?
Разкарай се!
Влизай, хайде. Затвори вратата.
Трент каза да не го пипаш. - Този е на татко.
Свих го преди да тръгнем. - Боже, само бели ни докарваш.
Какво си мислиш, че правя, Марк?
Изглежда точно като другия.
Да, знам. Надписите и всичко останало.
"Жестоко е, че трябва да се разделим,
но началото е край, а краят е начало.
На този кръстопът ще направиш откритие.
Наградата си ще намериш там, където те чака дарът на времето."
Къде се срещат краят и началото?
В полунощ! Началото на новия ден се среща с края на стария!
А какво пише на другия часовник? - Нещо за...
за това, което те води след залеза.
Това е лесно. Има само един вечен ориентир след залеза.
И кой е той?
Знам нещо, което ти не знаеш. - Казвай, дребосък.
Не, ти каза, че това е твое приключение, не мое.
Че си Дон Кихот и не ти трябва Санчо Панса.
Добре, почакай, Почакай.
Ще го потърсим заедно.
Обещаваш ли? - Кога съм те лъгал...
... Санчо?
Полярната звезда! Единственото нещо на нощното небе, което не се движи.
Света шхуна в бутилка, мисля, че си прав.
Добре, да тръгваме. - Добре.
Сигурен ли си, че това е Полярната звезда?
Да, тя е. - Добре.
И сега какво?
Не знам. Ще чакаме.
И вече е... полунощ.
Може би часовникът ти избързва.
Анди, какво има отвъд звездите?
Отвъд звездите?
Не знам, Марк. Достатъчно ми е трудно да се оправя тук долу.
Хайде, ставай. Трябва да се връщаме.
Не разбирам защо си ядосан.
Очевидно някой от нас греши. Сигурен съм в това за полунощ...
И за Полярната звезда е вярно. Може би бяхме на грешното място.
Да, освен ако няма нищо общо
и просто си губя времето с теб, Санчо.
Трябват ми само още три дни.
Опитах да подходя тактически,
но може би е време за по-убедитепни мерки.
Ще напусне и всички ще го последват. Повярвай.
Ще направим първата копка до края на месеца.
Една игра на карти? - Изчакай малко.
Не сега, съкровище. В момента съм зает.
Ще се вместим в графика.
Тайни, лъжи и задънени улици. Дори и звездите бяха срещу мен.
Връщахме се доста късно, но Трент не беше от ранобудните
и се надявахме да ни се размине.
Но се лъжехме.
Е, слава богу.
Какви ги вършиш?
Мислиш, че можеш да не се прибираш цяла нощ, без да предупредиш?
И за теб се отнася. - За мен?
Съчувствам ти.
Честно казано, без колело тук никак не е забавно.
Просто дойдох да ти кажа. че съжалявам.
Мислех, че знаеш за онази игра на покер.
Искаш ли да излезеш с мен и Марк довечера?
Ще си запалим огън на плажа, ще пеем "Кумбая"...
Имам нещо за теб.
Е, какво си ми приготвил?
Затвори си очите, - Добре.
Ето. Видях, че го разглеждаш.
Може да направим размяна.
Видях, че го разглеждаш.
Виж, не се обиждай, но...
Благодаря ти, но не бих носил това.
Аз ще го взема. - Така ли?
Марк, виждаш ли онзи фар ей там?
Знаеш ли, че го е построил дядо ти?
Няма да е зле да го разгледаш. - Да, върви да го видиш.
Забрави. Трябва да си изпека последния маршмелоу.
Добре.
Забавлявай се.
И така, ти и Раян, вие двамата...
Забрави Раян.
Не го харесвам по този начин...
по който харесвам теб.
ФАР "ПОЛАРИС"
Да!
Анди!
Няма да повярваш! Аз...
Момент, вие двамата... - Нищо. Ние... нищо.
Видях ви. Вие се мляскахте!
Какво откри, Марк? Дано да е хубаво.
Отговора на загадката. Бил е тук през цялото време.
Пред очите ни.
Добре, и какво е Поларис?
Най-ярката звезда на север. - А това е северният край на острова.
За пръв път оценявам факта, че си бойскаут.
Наистина ли мислите, че изгубеното съкровище на дядо ви е във фара?
Има само един начин да разберем.
Хайде.
Анди, стига! Да си ходим.
Хей, Анди, тук долу има нещо.
Какво е това място? - Прилича на щабквартира.
Хайде, дядо, къде е?
Търсим място, отбелязано с "Х"?
Не.
Но "12" върши ратббта.
Освети го с фенерчето.
Полярната звезда в полунощ.
"Чудесна работа, синове мои.
Не спирайте. Имате всички насоки."
Какво? - Супер. Дядо е бил луд.
Само ако имахме другия часовник...
Ах ти, малък нинджа!
Елате. Вижте това!
"Използвайте дешифратора на рождените дни."
Дешифраторът от Втората световна. Трябва да го вземем.
Не, баща ми ще те убие дори само да дишаш срещу него.
Освен това е далеч, а чичо Трент заключи колелетата ни.
Дадох ви достатъчно пари,
за да плащате на своите къртици. - За глупаци ли ни мислиш?
Вижте, не сте единствените, на които не им е лесно.
След 72 часа кацат контрагентите от Китай.
Ако не внеса своя дял, излитам от сделката.
Разбирате ли какво значи това?
Звучи така, сякаш искаш да прибереш още някой долар.
Стойте тук. Ще донеса ключа. - Не, изчакай да си тръгнат.
Повярвай ми. Не се безпокой.
Здравей, татко. Всичко наред ли е?
Да, просто бизнес, скъпа. Трябвам ли ти за нещо?
Само ще взема картите. Ще наредя някой пасианс и ще си лягам.
Добре. Слушайте, просто ви моля да изчакате още малко.
Става ли? Вече сме на финала.
Лека нощ, татко.
Лека нощ, съкровище.
Ще дойда след малко. Вървете.
Всички ще спечелим.
Подръж това.
Марк, прочети ми бележката. - Добре.
"Н-Д-Д-Ф, интервал, И..."
Чуйте, вече ви казах, че този остров ще ни направи богати.
Но първо трябва да намерим къде старецът е заровил парите си.
Те са моето дялово участие.
Без тях ще трябва да стоя отстрани и само да гледам...
Така че се върнете там и ги намерете.
"Ц-О-Б-Е-Б..."
Някой идва.
Хайде, давай!
Хайде! Недей! Какво правиш? Хайде!
Татко?
Какво правиш?
Ти взе ключа ми, нали? Те са тук, нали?
О, господи... - Клер!
Хайде. Подай ми фенерчето.
Това трябва да е някакъв таен ход на дядо.
Надявам се да не намерим нещо умряло.
Хей, какво е това?
Мислиш ли, че трябва да го вземем? - Предполагам.
Да тръгваме.
Оттук.
Баща ми ви търси. Трябва да се махате оттук веднага.
Да тръгваме.
Да видим декодираното съобщение. - Добре.
"Последна стъпка към съкровището, което никога няма да пресъхне.
Пазете се. Лъжите скриват корена на злото.
Търсете под розите на Западната гора."
Този път ще идем в гората с нужното снаряжение.
Уоки-токи... Фенер... - Имаме.
Моля ви да изчакате малко. Скпюча ли сделката, ще бъдем богати.
Стига приказки.
Отвори сейфа. - Не ставай глупав, Риджуик.
Знаеш, че умея да си опужа с това. Имам години практика в онази гора...
Да убивам за теб.
Отвори го! - Добре, добре.
Искате парите си? Тук са.
Никога повече не ме изнудвай.
Изнеси го. Ще ми изцапа килима с кръв.
Иди да вземеш нещата. Хайде.
Извинявай, че ти взех пикапа. Вече го върнах...
Можеш да ме мразиш, колкото си искаш.
Не те мразя, хлапе.
Ти си като мен.
Искаш ли да знаеш защо баща ти не говори с мен?
Това е още отпреди да загубя къщата.
Когато бях на твоите години,
откраднах куп пари от дядо ти...
И тръгнах да обикалям света.
Исках да се забавлявам.
Казваха, че съм "блудният син", "романтик" и прочие.
Истината е, че бях...
егоистичен глупак.
Една нощ позвъних вкъщи
и узнах, че татко е изчезнал.
Когато се върнах...
Нещата вече не бяха същите.
Е, направил си всичко по силите си.
Не, не съм.
Брат ми се нуждаеше от мен, а аз не бях до него.
Винаги търсех грешните неща.
А когато всичките ти въпроси са неправилни...
Тогава просто пропускаш най-важното нещо.
И какво е то?
Съкровището, което никога не пресъхва.
Имах своя шанс и го пропилях.
Не го прави.
"Шампион по плуване. Трент Уолтън."
"Скъпи Анди, съжалявам, че не съм бащата, когото заслужаваш.
Не биваше да идваш. Забрави за мен."
"Скъпи Анди, ако само можех да намеря думи,
с които да достигна сърцето ти...
Но само си казвам, че един ден отново ще се срещнем.
Обичам те. Татко."
"Твой баща, Трент."
Какво е това?
Анди, отвори!
Отвори... Хей!
Анди! Анди, не ме оставяй!
Анди, вземи ме с теб! Анди!
Джим, трябва да дойдеш тук.
Анди избяга.
Розите на Северната гора!
Два ключа.
Да.
Не, не, не!
Не! Хей!
Хей! Някой чува ли ме?
Марк?
Марк, чуваш ли ме? Обади се.
Марк, Анди е. Там ли си?
Някой чува ли ме?
Помощ!
Трент! Трент.
Клер, какво правиш тук?
Четири дни и вече го изгуби, и то на остров?
Как успя, Трент?
Трент, обясни ми как стана това.
Той е 17-годишно хлапе. Трябваше да го наглеждаш.
Спести ми родителските си съвети. - Родителски?
Ти загуби правото да използваш тази дума преди 15 години.
Аз му бях баща, не ти!
Хайде, давай. - Изпитваш съжаление към себе си?
Кога най-сетне ще пораснеш? Имаше шанс.
Ти го доведе! Ти го доведе тук, не аз!
Не биваше да узнава за мен. - Стига!
Не! - Достатъчно!
Трент, познаваш острова.
Къде може да е отишъл?
Аз знам.
Това не са просто часовници, а загадки.
Баща ви ви е оставил съобщения.
Не знаех, че са два.
Отговорът води до съкровището на баща ви. Натам са отишли.
Какво значи "отишли"? - Клер?
Къде са те?
Отидоха в Западната гора.
Анди ми взе пикапа. Ще трябва да идем с лодка.
Ако някой ме чува...
Аз съм Андрю Уолтън...
Син на Трент Уолтън...
Нямам брат...
И сега съм тук...
под земята, където никой няма да ме намери.
Изминах всичкия този път...
за нищо.
За нищо.
Анди, обади се. Къде си?
Марк? Марк, ти ли си?
Марк! Марк! Това си ти!
Анди, къде си, по дяволите? - Аз съм под теб.
Под теб съм. Виждаш ли пулта, който взехме от Бромън?
Черното нещо, което мига? - Да, да! Натисни бутона.
Марк! Марк?
Анди! - Марк!
Ти дойде за мен.
Защо тръгна без мен?
Разбрах защо никога не бях чувал за чичо Трент.
Видях бутилките.
Хей, почакай.
И какво от това?
Няма значение какво е написал Трент.
Ние винаги ще бъдем братя.
Хайде, братле, да видим какво има там долу.
Не, Марк, това е задънена улица.
Знаеш ли любимия ми спомен от времето, когато бяхме братя?
Когато тръгнахме на откачен лов за съкровище,
който ни доведе до пещера, пълна с богатства.
И тук заседнахме, защото ни липсва ключ.
Е, в моя спомен не е така.
Има само един начин да разберем.
Готов ли си?
Три, две, едно.
ХА-ХА-ХА РИЧАРД УОЛТЪН
Тръби от орган?
Само за сплашване.
Но защо?
Ето защо.
Това е мина, Марк.
Златна мина.
Значи това е имал предвид под "съкровище, което няма да пресъхне".
Виж! Там има изход!
Ако скокът не те убие... - Теченията определено ще го сторят.
Да тръгваме.
Това е интересно.
Бромън. Бромън...
Бромън. Той е разбрал, че на острова има злато.
"Трент и Джим."
"Момчета, ако четете това, значи отново сте заедно
И сте открили съкровището, което никога не пресъхва...
Любовта.
Грижете се един за друг. Татко. П.С. Вие сте богати."
Отлична работа, момчета.
Но мисля, че вашата мисия тук приключи.
Отдръпнете се.
Каква ирония...
Внуците на Ричард Уолтън
ме доведоха до съкровище, което сам не бих открил,
и сега ще го използвам,
за да разкарам това семейство завинаги.
За какво е това? За какво отмъщаваш на семейството ми?
Дядо ви ме измами.
Пласирах всичкото му злато,
а той не пожела да ме вземе за съдружник.
Направих го богат,
а той не ми даде нищо.
Не е изчезнал просто така, нали?
Пласирал си златото, което ти е носел,
и една вечер си го проследил.
Сигурно е имало мъгла, без жива душа наоколо.
Погрижип си се никой да не намери тялото му.
Какво безумно обвинение.
Никога няма да издържи в съда.
Какво направихте?
"Може да владееш златото...
но само ръката на Уолтън ще те освободи."
Какво значи това?
Кажете ми!
Какво е това?
Това ли е ключът, който може да ни освободи?
Знаете ли кое е най-смешно?
Че само един от нас знае как да го използва.
Другият си няма и представа.
Стига. Не те моля да отвориш вратата.
Казвам ти. - Не, Бромън.
Аз ти казвам.
Преследваш семейството ми вече три поколения.
Твоят път приключва тук.
Заедно с нас.
Доста смело изявление.
За съжаление така не се водят преговори.
Ето как се преговаря.
Няма да ме застреляш. - Няма ли?
Трябва ти ръката на Уолтън.
Вярно.
Но само една.
Марк!
Направи грешен избор.
Господи!
Трент, има нещо във водата!
Там! Виждаш ли? Там има нещо.
Анди!
Анди! Анди!
Анди, помощ! Помогни ми! - Там!
Помощ!
Намали скоростта! - Помощ!
Той потъна! Потъна!
Хвани руля! Хвани го!
Няма да можем да изплуваме, ще трябва да ни изтеглите.
Хайде! Хайде!
Събуди се! Хайде! Хайде!
За какъв се мислиш, за мой баща?
Хайде, събуди се!
Винаги търсех грешните неща.
Тогава просто пропускаш най-важното нещо.
Имах своя шанс и го пропилях.
Не ме бива много по приказките.
Бях толкова объркан, когато майка ти се разболя.
Бях отчаян.
Но Джим и Сали
ми помогнаха, слава богу.
Реших, че за теб ще е по-добре да съм мъртъв.
И бях мъртъв.
После ти дойде.
Не разбирам.
Защо си писал всички онези писма, щом не си смятал да ги изпращаш?
Мислех си, че...
ако ги напиша и ги пусна в морето, някак си ще почувстваш нещо...
Поне такава беше идеята.
Аз не съм идея.
Аз съм тук.
Така че, ако искаш да ме обичаш, обичай ме.
Добре.
В този ден най-после разбрах,
че дядо ни устрои този последен лов на съкровища,
за да събере отново синовете си заедно.
За да види как всички Уолтън, рамо до рамо,
споделят съкровището, което никога не пресъхва.
ОСТРОВ УОЛТЪН
Превод и субтитри ЗДРАВКА СЛАВОВА-ЦОНЕВА
Редактор МИЛЕНА ПАРЦУНЕВА
Обработка HD MEDIA