Следващата програма се препоръчва за лица над 14-годишна възраст.
Тя съдържа груб език, сексуални сцени, насилие и голота.
ПО ИСТИНСКИ СЪБИТИЯ
ЗЛАТНА ТРЕСКА В КЛОНДАЙК
АБИ КОРНИШ МАРТИН ЦОКАС
ИЪН ХАРТ ГРЕГ ЛОУСЪН
КОНЪР ЛЕСЛИ РИЧАРД МАДЪН
ТИМ БЛЕЙК НЕЛСЪН АУГЪСТЪС ПРЮ
ДЖОНИ СИМЪНС ТИМ РОТ
САМ ШЕПЪРД
Субтитри: Калин Стоянов а.к.а Geronimo88™
UNACS TEAM | УНАКС ТИЙМ © 2014
Ами ако много дълго живееш с нещо,
познаваш го като собствен брат, обичаш го като твое дете,
и някой реши да ти го отнеме?
Ами ако този някой бе чума, придошла на земята ти
и изнасилва хълмовете и потоците й? Ще й позволиш ли?
Имам чувство за тази торбичка. Повече от задоволително.
Ще оставите ли да превърнат вечната земя в нещо така нетрайно?
Това шампанско е чак от Франция.
И земята да умре заради това?
И те да умрат, ако земята загине?
Всички ще умрем.
ЗИМАТА НА 1897 ГОДИНА
Ще оставите ли някой да убие не само земята и другите,
но и теб? Или ще се бориш?
По дяволите.
Пак ли? - Вътре бушува въстание.
Нищо не си ял. - И аз така чух,
но на гладния "сърцето" му се свива.
Бил, какво ще правиш с богатствата, когато се махнеш оттук?
Ще си купя сто акра земя за оран във Върмонт.
Трябва да ми дойдеш на гости.
Концентрираш ли се там? - Аз ще си купя портокал.
Портокал ли? - Приятел от Дакота ми даде един.
Беше все едно ядеш цвят във формата на плод.
Плод, взет направо от Райската градина.
Отвътре си е вече разрязан.
Плод, разделен на парченца за теб.
Все едно е узрял, за да може човекът да го изяде.
Направо те кара да се замислиш за Създателя.
По-добре ли си? - Не точно.
Просто си гладен.
Няма храна в Доусън, поне което става за ядене.
Месото в града ще те убие. - Цялото проклето злато,
а не може да хапнем като хората.
Наглеждай земя номер 152, а аз ще намаля бройката на лосовете с един.
Земя номер 152 ще бъде надзиравана.
Ще ти е нужна помощ за трупа.
Знам къде лосовете пият вода. На около 16 км е.
Губим ценно време. Да се залавяме.
Лосовете чупят леда с корема си, но се оглеждай за вълци.
Те няма да очакват куршум отдалеч.
Цял живот знаем какво ни очаква, но пак се изненадваме.
Куршум отдалеч.
Виждал си доста смърт, а?
Така е, като си войник.
Изумявам се как може да стреляш без палец.
Учиш се наново. - Къде беше, когато се случи?
Схватка в Буенос Айрес.
Аз бях човек, врагът също.
Все едно да различиш един лос от друг.
Армията казва на такива случки "приятелски огън".
Застрелян от свой?
Трениран съм като снайперист. Бях на 90 м от битката.
Уцелиха ме в гръб, в рамото.
Загубих много повече кръв от тях двата, но проклетият палец...
Той позволил на предците ни да използват сечива.
Той различава човека от маймуната.
Армията ме превърна в маймуна.
Ще вдигнеш ли курока? Мога да зареждам пушката,
но ми е трудно с цилиндъра.
Това е специалността ти, нали?
Да сваляш мишената отдалеч?
Както си отиде приятелят ти, това ли намекваш?
Звукът от пушката, повалила приятеля ти, беше по-голям.
Ползвана е по-голяма пушка. - Откъде знаеш?
Бях в мината до твоята. Не струвам и пет пари, но разбирам от пушки.
Според звука калибърът на пушката трябва да е бил 45-ти или 50-ти.
Да, познаваш пушките.
Беше 45-ти.
А не 30-ти калибър като тази.
Виждаш ли върховете там?
Долината между тях е предпазена от вятъра.
Подслонът е направен от тлингитите, но е изоставен.
Човек може да оцелее там с години.
Просто живее и ловува, без злато, само най-важното.
Ръцете ти са осквернени с кръв. Пръстите ти с несправедливост.
Устните ти шепнат лъжи.
Езикът ти се научи на извратеност. Никой осквернител не живее вечно.
Отче, молитвите няма да помогнат в този момент.
Не както една добра дрямка.
Ела по-късно. Не се чувства добре. - Сабин, може би малко уиски
ще ми помогне за дрямката, за която говориш.
Като се замисля, и на мен би ми дошло в полза малко.
Почти съм сигурен кой е убил приятеля ми.
Бил е Гудман, нали?
Убиец се разхожда сред нас. Това не е планът на Бог.
Защо мислиш, че Той има план?
Не е нужно да го изричате на глас.
Не е нужно да нарушавате връзката си с Бог.
Просто кимнете.
Господ не гледа към вас.
Обещавам ви, че не го прави.
Всички сме едно цяло.
Ако убиеш някой, убиваш себе си. Ставаш дух.
Няма да си побъбрим?
Предпочитам да ти занеса чантите, за където трябва.
Харесвах те повече, когато се усмихваше.
Въздухът ухае хубаво.
Красиво е.
Разбрах, че си ме посещавал, когато бях болна.
Имам спомен как ръцете ни се докосват.
Аз ли те докоснах или ти?
Аз?
Не мога да си изиграя картите правилно, когато съм около теб.
Има нещо, което трябва да направя.
Не ми изнасяй "речта на войника", преди да отиде на война.
Виждала съм този поглед - на убиец.
Юкон те е пречупил, нали, Хаскел?
По дяволите!
Няма нищо благородно в битката, само в оцеляването.
Тръгвай, измъкни се, докато можеш.
Не искам да те виждам пак, Бил. Не и с този поглед на лицето ти.
ПОРТОКАЛИ
Няма нужда. Дойдох да отдам почитта си.
Умираш, нали? - Какво общо има това с всичко?
Тифът е кучка, нали?
Това е само дървена кутия. Не трябваше да ми даваш да те убия заради нея.
Ти наистина си побъркан, нали? - Вероятно.
Помниш ли как на гробището ми каза, че съм мъртвец
и не само в този живот, а ти си бил спасен.
Наистина ли вярваше, че твоят Бог ще те предпази от тифа?
Реших, че ще спечеля и в двата случая.
Или по някакво чудо оцелееш и докажеш, че твоят Бог съществува,
или ще свършиш, както си сега.
Аз те убих.
А не трябваше да стрелям. - Убеден си,
че заради теб съм в това положение? - Да.
И твоят Бог трябва да ме порази на място, нали?
Мълния, дошла право от небесата.
Не?
Нищо.
Това е простата истина, отче.
Има само един живот.
Ръцете ти треперят, зъболекар.
Страх ли те е, или си пиян?
Къде сте практикувал? - Не практикувам, просто го правя.
Баща ми беше лекар, научих се от него.
Дано си си научил домашното. Аз съм важна клечка, нали знаеш?
Владея 12 мини, всички се обработват от бившите си собственици.
Имал си голям късмет. - Късметът няма нищо общо.
Късметът е кучка.
Ключът е да търсиш настоящи възможности
и да ги улавяш, когато се появят.
Току-що си улових една.
Прочистването на Доусън, означава да се отърва от теб, Соупи.
Как така? Аз съм мирен гражданин.
Бизнесмен, търсещ възможности. - Възможност да купуваш истински права
и да продаваш несъществуващи.
Лоусън сити? - Ще убия този, дето ги разпечатва.
Опитвам се да разбера къде отиват тези права и ти ще ми помогнеш.
Впиши и съпротива при арест.
Аз съм по-важен от вас, старши офицер.
Ще го разберете. Светът е странно устроен.
Аз съм по-важен човек от вас.
Привет. - Нови одеяла и цигари.
Защо хората не работят? Имаме пари, за да им плащаме.
Не опира до пари, а до страх.
Не се работи по хотела, защото хората на Графа ги притискат.
По дяволите.
Не е ли достатъчно лошо жена да бъде сама през нощта,
но на всичкото отгоре носи и пари?
Може да ме убиеш на място,
но както виждам нещата, нямаш изгода от това.
Живеейки на ръба, зъзнейки в нощта, заради дневния ред на друг.
Точно това правиш за Графа.
Мога да ти предложа стабилен паричен поток.
Постоянна работа.
Това ще те подсигури за три седмици.
Точно с три седмици повече от офертата на Графа.
Ще има и още.
Не може ей така да смениш работата, когато работиш за Графа.
Ти си този с пищова, може да правиш каквото си искаш.
Той просто ще си наеме повечко хора.
Имам чувството, че някъде там ти се върти тази идея.
Премахваш човека...
премахваш връзката. - Искам да работиш за мен.
Не искам да го убиваш.
Това е нужното. - Няма да платя за убийство.
Юкон ни влиза под кожата рано или късно, госпожице.
Какво ще кажеш?
Затворниците ти седят в килията и си живеят уютно.
Ядат и пият на наши разноски. Защо не са обесени?
Чакаме времето да се оправи.
Знае се, че измръзналите въжета често се късат.
Имаш два дни, за да ги обесиш. Независимо дали е студено.
И освободи Соупи Смит.
Той е фалшификатор.
Мините му са само върха на айсберга, що се касае до злато.
След няколко месеца компаниите ще дълбаят тук хидравлично.
Какво общо има с това г-н Смит? - Нищо.
Има общо с теб и ролята ти тук.
Ти и Соупи сте дребни неприятности, но наложителни такива.
И понякога той е по-важен от теб.
Той е посредникът, нали? Събира правата евтино,
преди да дойдат големите компании.
Чел си Библията, нали?
Във великата книга има дума, която прекрасно описва положението ти.
Подчини се.
Старши офицер?
Подчинете се.
Донесох малко храна за затворниците.
Помислих, че може да са гладни.
Няма да бъдат обесени, нали? - Имам заповед.
Проблемите при курвите е, че търсим здрава основа.
Нещо сигурно и добро, различно от нашите каши.
Помислих ви за това, като ви видях, яздейки с неопетнената червена куртка.
Както и да е, знам, че ще постъпите правилно.
Почакайте.
Миризмата в църквата ми направи впечатление.
Помислих, че дама, жена...
Това е розова вода.
Да.
Браво на теб.
Нож за мазане. Дали са ми нож за мазане.
Да ядеш така пред хората си може да се счете като коравосърдечно.
Ти или те говорят в момента?
Чакаме си заплатите, сър, иначе има друг, който да ни плаща.
Обядвам, приятелю. - Така няма да ти мине номера.
Тъп си като дъб, друже. - Кажи му, Съндаун.
Кажи му, че не се занасяме. Кажи му, че ни е студено и гладно.
Да, кажи му, Съндаун.
Ако не му кажеш, аз ще го направя.
Или веднага ни даваш пари, или ще си имаме проблем.
Всички сме гладни, на всички ни е студено.
Това може да го поправят само парите.
Но ние сме заобиколени от тях - мините.
Когато е създавал света, Бог е решил да сложи златото долу.
А сега хората го изкарват от земята.
Хора като Бил Хаскел.
Ако ми угодите, викам да го посетим.
А след това ви уверявам, че всички ще ядем говежда пържола.
Ето, Съндаун.
Ако ми се случи нещо, моята част от правото е твоя.
Това е правилното, странно нещо.
И златото, което изкарам, ще отиде при майка ми.
Адресът е на някои от писмата, които съм писал.
Искаш ли да поговорим за нещо?
Казват, че колкото повече остаряваш и помъдряваш,
толкова повече това ти изиграва лоша шега.
Доста неща не ти трябват, които отнемат невинността.
Мик, нямам какво да ти кажа.
Добре си така, както си.
Отстъпи от входа.
Невъоръжен съм. - Както и Епстийн.
Беше погнал правото ми за земя още от началото. Заслужаваше ли си?
Заслужаваше ли си? - Не разбираш.
Кое? - Страданието.
Има пожар! - Гудман!
Къде е, по дяволите?
Няма къде да избяга. Зимата ще го изяде жив.
Трябват ми кучетата ти, Горна.
Не може да си толкова глупав, че да тръгнеш в това време.
Само така мога да го открия.
Трудно ли е да прокървиш?
Може да накараш много неща да го направят...
Човек ми налетя.
Обикновено го правят, нали?
Налитат ми.
Хаскел отпраши в пустошта. - В мрака?
И то сам-самичък.
Морков. - Да, морков.
Лесно запомняш.
Решетки.
Свобода.
Аз...
Давам?
Име. - Име?
Свобода.
Ще назовеш детето си Свобода?
Надявам се да имаш много синове.
Какво си мислиш, че правиш? - Трябва да освободим тлингитите.
Сигурно си пиян. Утре ще бъдат обесени.
Свали ми нашивките, но няма да участвам в убийство.
Кучи... Ей!
По-силните, по-умните сред тях,
падат подвластни на политиката.
Смятат, че могат да правят промяна чрез думите.
Но думите за тях са нищо повече от средство за манипулация.
Отвличат вниманието от греховете си.
Но когато ги погледнем, виждаме какво са сторили.
Като вълци ще ги притиснем.
Ще хванем слабите, ще намалим бройката им.
Довечера няма да има думи, само кръв.
Направихте правилното решение, сър.
Заситете стомасите си заедно с твоята възлюбена.
Не може да ядеш злато, нали? Особено ако нямаш такова.
А сега... Докарайте уиски за мен и приятеля ми.
Аз черпя.
Ще тръгвам, защото имам друга работа за вършене.
Надявам се да имате повече късмет от мен.
От тази земя получих само лош късмет.
Късметът няма нищо общо.
Късметът е кучка.
Късмет следващия път.
Дано пикнята да не замръзне, че ще се върне, преди да узнаеш.
Млъквай. Ще те убия.
Тлингитите са тук! Идват за затворниците!
Дай ми пушка!
Отвори прозореца. - Още патрони.
Марш!
Хайде! Движение!
Марш!
Напред! Добри кучета!
Гудман!
Ела и се изправи като мъж!
Хайде!
Къде са полицаите? - Всички тръгнаха да дирят тлингитите.
Графът и хората му са точно след тях.
Изведнъж е станал самарянин? - Не.
Какво говориш? - Графът и хората му...
няма да дирят местното племе, а Бил Хаскел.
Ще си проправиш път със стрелба?
Вземете му кучетата.
Вземете му пушката.
Мога да те застрелям.
Убий го. - Сам си го убий.
Само ако имаше пушка, а?
Съчувствам ти, друже. - Аз не бих.
Да тръгваме!
Дайте му оръжията!
Давай! - Хайде!
Намираме се в интересно, затруднено положение.
Ако ме доближиш, ще те убия.
Марш!
Шансът да стигнем до Доусън е хиляда към едно.
Викам да се движим заедно.
Или може да правим това. Ако искаш, може да се сбием.
Убиването ти ще ми отнеме прекалено много енергия.
Имаш ли кибрит?
Не?
Имаш и ръкавици, нали? - За тях ще ме убиеш ли?
Може би да, може би не.
Ще ми дадеш ли едни?
Поправи ме, ако греша, може и да се бъркам,
но Доусън е натам, нали? - Гората ще ни предпази от вятъра.
Да, но ще извървим с 16 км повече.
Не искам да студувам повече, отколкото се налага. Разбираш ли?
Ако останеш на вятъра, докато прекосяваш прекия път,
ще измръзнеш по-бързо.
Едно е да измръзнеш, друго е да замръзнеш.
Наистина ти предлагам да дойдеш с мен.
Опитваш се да ме държиш близко до себе си, нали?
За да не се докопам по-бързо до земята ти, нали?
Ако отидеш натам, няма да се боя за теб.
Тогава трябва да си окуражен, нали?
Не обичам хората да умират, независимо кои са.
Знаеш ли, че можеше да бъда като теб?
Целуни Белинда от мое име.
Ето го!
Ако можеш, не замръзвай до смърт.
Най-лошата част е, когато времето започва да се забавя.
Болката се протяга, сякаш тялото е премазано.
Молиш се за помилване от вкочаняването на смъртта.
Но най-вече са мислите, че си поел по грешния път.
Какво е да си богат, но да си останал без надежда?
Да загубиш приятел, но да не получиш справедливост?
Всички ли сме дошли тук заради грешните причини?
Има ли начин да си тръгна жив?
Ако не спре, го повалете.
Спри!
Свалете го!
Хванете го!
Къде е той?
Няма да получиш медицинска помощ, ако не проговориш. Разбираш ли?
Трябва да се е насочил към него. - Натам има долина.
Няма вятър, има дървета за подслон и река.
Място, на което местен би се скрил.
Тръгваме!
Марш!
Марш! Спокойно!
Тръгвайте!
Марш! Напред!
Напред!
Марш!
По дяволите.
По-добро е и от изповедта.
Не се обиждай, Боже.
Пречиства човека от всичко безбожно и неблагоприятно.
Тази ето там. Ето я.
Хайде, влизай вътре.
Тук има злато.
Ако на няколко унции, казваш злато,
152-ра мина трябва да е като кит, бълващ злато, не унции!
Какво правите тук? - Къде е останалото?
Не е ваше, за да го вземете.
Точно тук бъркаш, приятелю.
Качи го горе. Мари, искам всяка капка гореща вода в целия Доусън.
Сър!
Мари, това не е достатъчно. - Знам, нужно е време, да се затопли.
Няма време. Кафеварският сервиз в кухнята. Чай.
Каквото и да е, Мари. - Тръгвай!
Остани с мен. - Вземете всичко.
Хаскел?
Не стойте така.
Отвори очи!
Още, по дяволите!
Той умира! Още!
Хаскел!
Хаскел.
Оттук! По-бързо!
Забравете останалите! Само него!
Със сигурност...
Изглежда...
Какво изглежда?
Че съм в бизнеса.
Да си спасяваме взаимно задниците.
Благодаря ти.
Не цениш достатъчно живота си.
Захвърляш го, за да отмъстиш.
Имаш прекалено добро сърце.
Чудя се.
Това, което е в мен сега, го нямаше, когато дойдох тук.
Животът е изпълнен с трудности.
Обгаря ме.
Сякаш се опитва да оглозга костите ми отвътре.
Мисля да те държа тук в тази стая чак до пролетта.
И ще ти купя първия билет, за да се махнеш оттук.
За да не се превърнеш като останалите.
Да пробваме за последен път.
Всички знаят, че земята носи злато и аз знам, че то не е носено в града.
Имам хора на места, които винаги знаят какво и къде се продава.
А вашето злато не е продадено. Къде е?
Пак ти казвам - повече злато няма тук.
Няма злато в лагера. От него ще изкараш само лайна.
А на теб не би ти харесало.
Спираме с игричките, приятел.
Къде е?
Глупав си, но си умен, да знаеш, че не си струва да умреш за златото.
По тази логика не си заслужава да убиеш за него, нали?
Влез.
Благодаря.
Какво става? - Нещо, което не те касае.
Тръгвай си. - Имаш онзи "поглед на убиец".
Може би да, може би не.
Или ще сплаша някой, за да не се случи нещо друго.
Гудман! - Продължиш ли...
Не е успял да се справи с пущинака. - Аз ще се справя.
Разбираш ли? - Битката е моя...
Давай, стреляй!
Аз застрелях приятеля ти. - Защо?
Защо мислиш? Аз бях там първи.
Стоях върху 152-ра, преди да стане 152-ра.
Но не си запазил правото. - Защото не видях, което и ти.
Няма никаква причина да си бил ти.
Човек се изморява, когато съдбата все му раздава слаби карти.
Давай, синко. Направи го.
Никого няма да убивам днес.
Ще го направиш.
Все някой ще умре.
Може да си сигурен, че някой ще умре.
Недей.
Занася ни. - Не.
Млъквай, Хаскел. Нищо не казвай.
Това беше моята битка. - И мислеше, че ще ти върне приятеля.
Стана ли? Ще дойде денят, в който ще се махнеш оттук,
носейки златото и всичко останало.
Но това, което направих, е, да се уверя,
че няма да си тръгнеш с бремето, че си убил човек.
И ти ще го носиш?
Аз няма да отида в рая, Хаскел.
Отдавна изгорих тези мостове.
Опрости греховете ми, отче. - Простено ти е.
Не искаш ли първо да ги чуеш? - Твоите? За Бога, не!
Страдам от алчност и сребролюбие...
Това е едно и също нещо. Простено ти е.
Харча всичко за пиячка и жени.
Простено ти е.
Умираш, нали?
Много съм близко до това. - Искате ли да ви светна за нещо?
С Доусън сити е свършено.
Тогава се прибери у дома. - Това и правя, разбираш ли?
Ами ако ти кажа, че се насочвам към нова златна треска?
Още по-голяма, в Ноум?
Докато се качваш, кажи няколко молитви.
Благодаря, отче. Чувствам се по-добре.
Може би пътуването ми дотук не е било напълно напразно.
Какво?
Нищо.
Надявам се, че не казахте това, което си мисля, че чух.
Защото, ако вие нямате останала вяра,
никой няма да има.
Благодаря ви, отче.
Да тръгваме.
По дяволите! Щеше да си ми от полза преди две минути.
За какво говориш, Стан? - Земя 152, нали?
Отправи ми единствена оферта за двойно по-ниска цена.
Не знаех, Хаскел!
Микур!
Приключих с Клондайк.
Искам да отида на място, пълно с портокали.
Да има портокали по цяла година.
Хората не убиват за портокали.
И са много по-красиви от златото.
Съндаун го е направил. - Преобърна всичко с главата нагоре.
И са взели златото.
Взели са всичко?
Преобърнаха почти всичко.
Капчица късмет.
Нямаше да се сетя, ако през цялото време не си пречиствах червата.
Бог да те благослови, Джо Микур.
Ти ли ще ги вземеш, или аз?
Бих казал, че това ни определя като богати хора, нали?
Само ако оцелееш тук. - Няма да дойде кораб,
докато реката не се разтопи.
Не знам дали ще мога да изчакам четири месеца.
Четири месеца борба с кучи синове като Съндаун.
Борба за дърво. - Битка с майката природа.
Уморих се да се боря, Бил. Просто искам да си отида.
Тогава да го направим.
Сега ли? - Да.
Пеша? - Пеша.
Това си е самоубийство. - Само ако те убие.
Знаех си, че те харесвам, Бил.
Никога не казваш "не".
Това е най-добрият комплимент, който някой ми е отправял.
Тръгвам, братко.
Искаше ми се да те взема със себе си.
Но по някакъв начин ще го направя.
Тогава бяхме по-богати, нали?
Когато нямахме нищо в джобовете, само глави, пълни с надежда.
Това ще нося.
Какви бяхме по онова време,
струваше повече, отколкото някой би изкарал от мините.
Бди над мен.
Прибирам се у дома.
Доведи го.
Хванали сте грешния човек, ако ще го бесите заради приятеля ми.
Хванали са точния човек.
Уби кралски полицай. Справедливостта ще бъде въздадена.
Тлингитите може да възразят.
Вие сте земен човек, отче,
но понякога справедливостта не е нужно да бъде такава.
Понякога справедливостта има нужда да бъде видяна.
Съжалявам ви. Убивате заради дневния ред на другиму.
Не. Ти уби двама мои човека.
И аз загубих човек.
Но кой спечели?
Може би убиха и двама ни.
Тръгвам си. - Чух.
Взел си всичко нужно от бакалията.
Оказа се, че от златото има полза за нещо.
Ела с мен.
Това някакво предложение ли е, Хаскел? - Бях на път да го сторя.
Ако бях по-млада, щях да скоча в обятията ти.
Но стигнах прекалено далеч, Бил.
През целия си живот се опитвам да намеря нещо.
И го намерих.
Намерих го тук.
Всичко, което имах, го инвестирах в хотел "Феървю".
Продай го.
По дяволите, аз ще го купя от теб.
В това няма никаква логика, Хаскел. - На кой му пука за нея?
Логиката не е довела никого донякъде. - Има логика в света.
Ако се върна в САЩ, ще стана акушерка.
Или ще пера дрехи.
Дори не мога да гласувам.
Там долу няма място за една жена.
Но има място, където ще си с мен.
Не, няма, Бил.
Не и за мен.
Ще оцелееш.
Откъде знам ли?
Защото си прекалено добър за Юкон, Бил Хаскел.
Ще се оправите ли?
Физически не, но имам надежди за духовно.
Благодаря ви.
Грижи се за него.
Готов ли си? - Не, но да.
Марш!
Отче. - Извинете, но нямам сили за проповед.
Няма проблем.
Какво става? - Вземаме ти мерки за ковчег.
Все още не съм умрял, ако не си забелязал.
Просто стой мирно и почивай.
Добро куче.
Марш!
Добри кучета. - Песимистът в мен си мисли,
че ще умрем тук.
А какво казва оптимистът?
Поне тук няма трафик.
Земята е прекалено твърда. Ще чакаме пролетта, за да ги погребем.
Дотогава студът ще ги държи вледенени.
Г-н капитан?
Да не се хваля много, но тази снимка те направи много богат.
Повече няма да бъдеш старши офицер, където никой не иска.
Ще бъдеш пълномощник на много по-голям департамент.
Компаниите пристигат. Населението ще се увеличи.
Ще се плаща повече годишен данък на хора като теб.
Не и на мен. - Какво?
Щатът не може да плаща на човек, който вече не е негов работник.
Какво? Нали няма да... - Подавам си оставката.
Направи най-трудното, старши офицер. Напускаш в най-неправилния момент.
Не мога да си намеря друг. С теб си имаме система.
Това е проблемът. Не мога да имам система с човек като теб.
Не се бой, не струва нищо.
Това е само калай.
Полека!
Да видим какво имаме.
Мисля, че е река.
Полека.
Какво?
Само си мисля. - За какво?
Че скри златото при лайната. - Да, направих го.
Кога в историята се е случвало това?
Точно никога.
Всеки път започвам да мразя майката природа.
А тя ми дава нещо подобно.
Не знам нищо, Хаскел. Нищичко!
Мик!
Който и да ни кара да минаваме през тези изпитания,
дали е Бог или земята, защо го прави?
Какво добро излиза от толкова болка, загуба и смърт?
Ковчегът е готов, отче.
Отче, хайде. - На три. Едно, две, три.
Точно така. Вие сте добър човек.
Не е ли малко преждевременно? - Такъв е проблемът с погребенията.
Стават прекалено късно. Погребението е най-големият миг в живота ни.
Всички плачат, крещят, казват с колко добра душа е бил, но той не я е видял.
Не мисля, че това е наложително. - Просто лежете, моля ви.
Нека ви дадат нещо в замяна.
Може би умирането е просто следващото нещо.
Поредният сезон, докато светът продължава напред.
Когато се мъчи да ни убие с все сили, но някак успеем да оцелеем
и пролетта дойде, мъките почват наново.
ПРОХОД ЧИЛКУУТ, ЮЖНА АЛЯСКА ФЕВРУАРИ 1898 ГОДИНА
Имаш ли цитрусов плод?
Има ли злато? - Навсякъде.
Просто трябва да знаеш къде да го търсиш.
Въпросът е: мъките и трудностите правят ли ни по-добри?
Дават ли ни сили и правилните приоритети?
Или ни оставят белязани?
Наистина ли сте го преживели, г-н Лондон?
Вие сте новият глас на експресионизма. - Колко от това е истина?
И от тези белези и мъртви земи
може ли да поникне нещо добро?
Отец УИЛЯМ ХЕНРИ ДЖЪДЖ 28.04.1850 - 16.01.1898
ХОТЕЛ "ФЕЪРВЮ"
Прецакани сме.
Всички отиват в Ноум, като отбягват напълно Доусън.
Никога не се знае.
Утрото може да донесе нещо ново.
И в края отговорът е да.
От мъртвата земя пониква нещо ново.
Неща като мъдрост и простотата на света.
Защото истината е, че не ти трябва нищо.
Освен надежда.
Субтитри: Geronimo88™ UNACS TEAM | УНАКС ТИЙМ © 2014
Златната треска в Клондайк свършва през 1898 г.
Миньорите тръгват по-на север, търсещи късмет в Ноум.
След години и тази треска приключи.
Църквата на отче Джъдж изгоря, няколко години след като почина.
И до днес той е познат като "Светецът на Доусън".
Трупът на Джо Микур никога не бе открит, нито златото му.
Джек Лондон стана световноизвестен литератор. Умира 40-годишен в 1916 г.
Старши офицерът служи с почести през първата световна война.
Никога не стана пак полицай.
Белинда Мълруни дири късмет само за да загуби всичко на втората треска.
Умира без пукнат грош в Якима през 1967, като домакиня.
Бил Хаскел се завръща в Клондайк през 1901 г.
Оттогава ни звук, ни вопъл за него.